Справа № 372/3830/25 
Провадження 2-190/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 року  Обухівський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Висоцької Г.В., за участю секретаря судового засідання Куник О.В., представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , його представника ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_4 , представника третьої особи Іщенка С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Адвокатського об`єднання «Скай Груп» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа - Орган опіки та піклування Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Адвокатського об`єднання «Скай Груп», ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , третя особа - Орган опіки та піклування Козинської селищної ради Обухівського району Київської області про визнання недійсними рішення опікунів, договору про надання правничої допомоги та акту приймання-передачі виконаних робіт, 
В С Т А Н О В И В

У липні 2025 року АО «Скай Груп» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані послуги. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 06.08.2024 року між АО «Скай Груп» та ОСОБА_5 , від імені якого як законні представники діяли його опікуни — ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , було укладено договір про надання правничої допомоги № 1-08/24. Діючи на виконання цього Договору, адвокати позивача протягом 2024–2025 років здійснювали надання юридичних послуг ОСОБА_5 , забезпечивши досягнення обумовленого позитивного для нього результату — повернення у його власність 10 % часток у статутному капіталі ТОВ «ТПМ «Українські ковбаси» та скасування рішення третейського суду від 25.09.2024 року, на підставі якого з Відповідача-1 могло бути стягнуто борг його померлого батька в сумі 80 мільйонів грн. Відповідно до умов Договору та актів приймання-передачі виконаних робіт загальна вартість наданих позивачем юридичних послуг (виконаних робіт) становить 2 005 000,00 грн. Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , діючи від імені ОСОБА_5 як законні представники, прийняли послуги, надані позивачем, та підписали акти приймання-передачі виконаних робіт, а Відповідач ОСОБА_2 відмовився підписувати цей акт. При цьому будь-яких зауважень до отриманого звіту та вказаних у ньому робіт він не висловив. Таким чином, Позивач вважає, що у Відповідачів існує солідарний обов`язок прийняти та оплатити виконані ним роботи (надані ним послуги), і з метою захисту своїх порушених прав прийняв рішення звернутися до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості з Відповідачів.
Ухвалою судді від 18.07.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
20.08.2025 року представник відповідача ОСОБА_4 — ОСОБА_7 подав до суду відзив, у якому підтвердив обставини, викладені у позові. ОСОБА_4 , діючи від імені відповідача ОСОБА_5 як його законний представник, прийняв послуги, надані позивачем, та підписав акт приймання-передачі виконаних робіт, оскільки, на його думку, вартість робіт, виконаних позивачем, відповідає їх обсягу і складності та не порушує економічних інтересів підопічного. Виходячи з наведеного, ОСОБА_4 вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
25.08.2025 року представник відповідача ОСОБА_2 — ОСОБА_3 подав до суду відзив, у якому заперечив проти позовних вимог, оскільки вважає їх юридично необґрунтованими, фактично непідтвердженими та такими, що містять ознаки зловживання процесуальними правами. Правова конструкція, на якій базується позовна заява, є фундаментально дефектною та, на переконання Відповідача-3, спрямована на штучне формування заборгованості з метою подальшого заволодіння майном недієздатної особи. З огляду на викладене, позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з таких правових та фактичних підстав: нікчемність Договору про надання правничої допомоги № 1-08/24 від 06.08.2024 року, оскільки він укладений особами, які на момент його підписання не мали юридичних повноважень опікунів. Рішення суду про їх призначення набрало законної сили лише 03.10.2024 року, а отже, правочин, вчинений без повноважень, не створює юридичних наслідків для Підопічного; недійсність Акта приймання-передачі виконаних робіт від 12.06.2025 року, який є підставою для стягнення боргу. Відповідно до імперативної норми статті 71 Цивільного кодексу України видача письмового зобов`язання від імені підопічного на суму 2 005 000,00 грн потребувала попереднього дозволу органу опіки та піклування. Такого дозволу отримано не було, що робить цей правочин нікчемним; недоведеність обсягу та вартості наданих послуг. Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження витрати 345 годин роботи (табелів обліку робочого часу, детальних звітів), що є обов`язковим при погодинній системі оплати, узгодженій у договорі. Заявлена сума є документально непідтвердженою; дії Позивача в умовах конфлікту інтересів. Подаючи позов проти свого ж клієнта (Підопічного) та ігноруючи відсутність згоди одного з трьох опікунів, Позивач діє всупереч найкращим інтересам клієнта та порушує умови власного договору щодо обов`язку врегулювання конфліктів через орган опіки; безпідставність вимоги про солідарну відповідальність опікунів. Законодавство не передбачає особистої майнової відповідальності опікунів за договірними зобов`язаннями, укладеними від імені підопічного. Така вимога є спробою незаконно розширити коло боржників.
25.08.2025 року представник відповідачки ОСОБА_6 — ОСОБА_8 подав до суду відзив, у якому зазначив, що відповідачка підтверджує обставини, викладені у позові, та вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
25.08.2025 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області зобов`язано ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , Орган опіки та піклування Козинської селищної ради Обухівського району Київської області надати відповіді на запитання, поставлені позивачем разом із позовом.
16.10.2025 року ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до АО «Скай Груп», ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , третя особа — Орган опіки та піклування Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, про визнання недійсними рішення опікунів, договору про надання правничої допомоги та акта приймання-передачі виконаних робіт. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що первісний позов ґрунтується на ланцюгу юридично дефектних правочинів, які, на переконання позивача за зустрічним позовом, не створюють і не можуть створювати правових наслідків. Зокрема, документи, що нібито підтверджують виникнення боргу та покладені в основу правової позиції позивача за первісним позовом, були вчинені за відсутності належних повноважень та з грубим порушенням імперативних норм закону, встановлених для захисту майнових прав недієздатних осіб. Таким чином, для всебічного та об`єктивного вирішення спору, а також для належного захисту інтересів недієздатної особи, обов`язковим є надання правової оцінки тим правочинам, на яких ґрунтується вимога АО «Скай Груп». Визнання цих документів недійсними є єдиним належним способом захисту та унеможливить подальші спроби стягнення з ОСОБА_5 коштів на підставі юридично нікчемних документів. Позивач за зустрічним позовом стверджує, що вся конструкція первісного позову АО «Скай Груп» побудована на юридично дефектних документах, першим з яких є так зване «Рішення опікунів № 1» від 25.06.2024 року. Цей документ, яким було нібито вирішено укласти договір з первісним позивачем, є нікчемним правочином з моменту його вчинення, оскільки він був підписаний особами, які на той момент не мали жодних законних повноважень діяти від імені та в інтересах недієздатного ОСОБА_5 23 травня 2024 року Обухівський районний суд Київської області ухвалив рішення про призначення ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 опікунами над ОСОБА_5 24 червня 2024 року на вказане судове рішення було подано апеляційну скаргу. Як видно зі змісту ухвали Київського апеляційного суду від 28.08.2024 року, апеляційна скарга була подана в межах встановленого ЦПК строку, оскільки питання про поновлення строку не розглядалося. Це підтверджує, що дія рішення суду першої інстанції була правомірно зупинена. 25 червня 2024 року ОСОБА_6 , Ввєденський Є.О. та ОСОБА_2 , не маючи чинних повноважень, підписали «Рішення опікунів № 1». 03 жовтня 2024 року лише цієї дати, після ухвалення Київським апеляційним судом постанови про закриття апеляційного провадження, рішення суду першої інстанції про призначення опікунів набрало законної сили. Дату набрання законної сили також коректно зазначено у картці справи в Єдиному державному реєстрі судових рішень. У період з 23 травня по 03 жовтня 2024 року, і зокрема на дату ухвалення «Рішення опікунів № 1» (25.06.2024 року), зазначені особи були лише кандидатами в опікуни, але не опікунами в юридичному сенсі. Вони не мали жодних законних повноважень представляти інтереси підопічного та створювати для нього будь-які права та обов`язки. «Рішення опікунів № 1» від 25.06.2024 року не мало і не могло мати жодної юридичної сили. Воно не могло слугувати підставою для укладення будь-яких договорів від імені підопічного. Відповідно, всі подальші дії, вчинені на його виконання, є також юридично дефектними. Похідним та логічним наслідком нікчемності «Рішення опікунів № 1» є недійсність договору про надання правничої допомоги № 1-08/24 від 06.08.2024 року, на якому первісний позивач ґрунтує свої позовні вимоги. Ключовий документ, на якому ґрунтується вимога про стягнення боргу — акт приймання-передачі виконаних робіт від 12 червня 2025 року — є нікчемним правочином. Його недійсність є самостійною та достатньою підставою для повної відмови у задоволенні первісного позову, незалежно від дійсності договору. Акт був вчинений з грубим порушенням імперативних норм законодавства, встановлених для захисту майнових прав недієздатних осіб. Підписання акта виконаних робіт на суму 2 005 000,00 грн не є технічною дією для фіксації факту надання послуг. За своєю правовою суттю цей документ є самостійним правочином, спрямованим на встановлення цивільних прав та обов`язків. Зокрема, цим правочином від імені підопічного визнається надання послуг на конкретну суму та, як наслідок, видається письмове зобов`язання щодо її сплати. Саме цей документ, а не договір, стає підставою для виникнення у підопічного грошового боргу, який намагається стягнути первісний позивач. Опікун не має права без попереднього дозволу органу опіки та піклування видавати письмові зобов`язання від імені підопічного. Правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71), є нікчемним. Оспорюваний акт підлягає визнанню недійсним, оскільки він прямо суперечить майновим правам та інтересам недієздатного ОСОБА_5 та створює необґрунтований борг: покладає на недієздатну особу обов`язок сплатити значну суму (2 005 000,00 грн) за послуги, необхідність, реальний обсяг та вартість яких не підтверджені належними доказами. Задоволення вимог, що ґрунтуються на цьому акті, призведе до безпідставного зменшення обсягу майнових прав підопічного та створює пряму загрозу примусового стягнення його активів. Таким чином, первісна позовна вимога про стягнення боргу є безпідставною, оскільки сам борг юридично не виник. Єдиним належним способом захисту прав недієздатної особи в цій ситуації є визнання недійсними всіх правочинів, на яких ґрунтується вимога первісного позивача.
16.10.2025 року протокольною ухвалою Обухівського районного суду Київської області прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву частково за пунктами 4, 5: про визнання недійсним Договору про надання правничої допомоги № 1-08/24, укладеного 06 серпня 2024 року між АО «Скай Груп» та ОСОБА_6 , ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , які діяли від імені ОСОБА_5 , та про визнання недійсним Акта приймання-передачі виконаних робіт від 12 червня 2025 року. У прийнятті зустрічного позову в частині вимоги про визнання недійсним Рішення № 1 опікунів недієздатного ОСОБА_5 від 25 червня 2024 року — відмовлено. Об`єднано первісний та зустрічний позови в одне провадження. Зустрічну позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
17.10.2025 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків у зустрічній позовній заяві.
15.12.2025 року протокольною ухвалою Обухівського районного суду Київської області закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.
26.03.2026 року представник третьої особи ОСОБА_9 подав до суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що Органом опіки та піклування Козинської селищної ради Обухівського району Київської області не розглядалися та не погоджувалися ані договір про надання послуг, укладений між ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та АО «Скай Груп», ані акти приймання-передачі виконаних робіт. Орган опіки та піклування звертає увагу, що позивачем не надано суду жодного документа, що підтверджує вартість виконаних робіт (її складову, в тому числі квитанції чи будь-які інші платіжні документи). Прийняття Відповідачами 2, 3 та 4 рішення № 1 від 25.06.2024 року, яке стосується розпорядження належним недієздатному ОСОБА_5 майном, не погоджувалося з Органом опіки та піклування Козинської селищної ради Обухівського району Київської області. Просив суд відмовити Позивачу в задоволенні позовних вимог.
У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 первісні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, у зустрічному позові просив відмовити.
Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 первісний позов просили залишити без задоволення, а зустрічну позовну заяву задовольнити.
Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав, у задоволенні зустрічних просив відмовити.
Представник третьої особи ОСОБА_9 первісний позов просив залишити без задоволення.
Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши первісний та зустрічний позови, здійснивши перевірку обставин справи поданими доказами, дійшов такого висновку.
Для повного та об`єктивного розгляду справи по суті суд вважає за необхідне насамперед вирішити вимоги зустрічного позову.
Звертаючись із зустрічним позовом, ОСОБА_2 зазначав, що первісний позов ґрунтується на ланцюгу юридично дефектних правочинів, які, на переконання Позивача за зустрічним позовом, не створюють і не можуть створювати правових наслідків. Зокрема, документи, що нібито підтверджують виникнення боргу та покладені в основу правової позиції Позивача за первісним позовом, були вчинені за відсутності належних повноважень та з грубим порушенням імперативних норм закону, встановлених для захисту майнових прав недієздатних осіб.
ОСОБА_2 вважав, що «Рішення опікунів № 1» від 25.06.2024 року потрібно визнати недійсним, Договір про надання правничої допомоги № 1-08/24 від 06 серпня 2024 року є нікчемним, а Акт приймання-передачі виконаних робіт від 12 червня 2025 року (надалі — Акт) є недійсним (нікчемним) правочином з моменту його вчинення, оскільки вони були підписані особами, які на той момент не мали жодних законних повноважень діяти від імені та в інтересах недієздатного ОСОБА_5 
23 травня 2024 року Обухівський районний суд Київської області ухвалив рішення про призначення ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 опікунами над ОСОБА_5 
24 червня 2024 року на вказане судове рішення було подано апеляційну скаргу. Як видно зі змісту ухвали Київського апеляційного суду від 28.08.2024 року, апеляційна скарга була подана в межах встановленого ЦПК строку, оскільки питання про поновлення строку не розглядалося.
На думку ОСОБА_2 , позивача за зустрічним позовом, 25 червня 2024 року ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , не маючи чинних повноважень, підписали «Рішення опікунів № 1».
03 жовтня 2024 року, лише цієї дати, після ухвалення Київським апеляційним судом постанови про закриття апеляційного провадження, рішення суду першої інстанції про призначення опікунів набрало законної сили. Дату набрання законної сили також коректно зазначено у картці справи в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Відповідно до статті 60 Цивільного кодексу України, опікуна над недієздатною фізичною особою призначає суд. Повноваження опікуна як законного представника очевидно виникають з моменту набрання таким рішенням законної сили.
Порядок набрання рішенням законної сили чітко визначений у статті 273 Цивільного процесуального кодексу України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення постанови судом апеляційної інстанції.
Таким чином, на думку позивача за зустрічним позовом, у період з 23 травня по 03 жовтня 2024 року, і зокрема на дату ухвалення «Рішення опікунів № 1» (25.06.2024 року), зазначені особи були лише кандидатами в опікуни, але не опікунами в юридичному сенсі. Вони не мали жодних законних повноважень представляти інтереси підопічного та створювати для нього будь-які права та обов`язки.
Суд вважає за необхідне насамперед вирішити зустрічний позов, оскільки в разі його задоволення перехід до розгляду первісного позову був би недоцільним.
23 травня 2024 року Обухівський районний суд Київської області ухвалив рішення про призначення ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 опікунами над недієздатним ОСОБА_5 
24 червня 2024 року на зазначене рішення було подано апеляційну скаргу ОСОБА_10 , яка не була учасником справи, у зв`язку з чим 25 червня 2024 року Київський апеляційний суд витребував матеріали справи.
Водночас у матеріалах справи міститься належним чином засвідчена копія рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 травня 2024 року з відміткою про набрання ним законної сили 24 червня 2024 року, яку було виготовлено та видано сторонам.
25 червня 2024 року ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , керуючись виданим їм судовим рішенням з відміткою про набрання законної сили, прийняли «Рішення опікунів № 1» щодо укладення договору про надання правничої допомоги в інтересах ОСОБА_5 
06 серпня 2024 року між АО «Скай Груп» та ОСОБА_5 , від імені якого діяли опікуни ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , було укладено договір про надання правничої допомоги № 1-08/24.
12 червня 2025 року АО «Скай Груп» подало опікунам звіт про виконані роботи в інтересах ОСОБА_5 та три примірники акта приймання-передачі виконаних робіт на загальну суму 2 005 000,00 грн; ОСОБА_6 та ОСОБА_4 підписали зазначені акти, а ОСОБА_2 від підписання акта відмовився.
Таким чином, сторони не знали та не могли знати про апеляційне оскарження рішення Обухівського районного суду Київської області про призначення їх опікунами ОСОБА_5 на момент укладення ними договору про надання правничої допомоги № 1-08/24.
Під час здійснення своїх повноважень щодо прийняття «Рішення опікунів № 1» та укладення Договору про надання правничої допомоги № 1-08/24 від 06.08.2024 року вони керувалися рішенням суду, яке набрало законної сили та було видане їм судом.
Отже, суд не вбачає в діях опікунів ознак недобросовісності щодо здійснення їх повноважень щодо захисту прав та інтересів недієздатного ОСОБА_5 .
Також варто зазначити, що ОСОБА_2 , як один із опікунів, брав участь у прийнятті «Рішення опікунів № 1» та укладенні Договору про надання правничої допомоги № 1-08/24 від 06.08.2024 року, а також усно схвалював виконані роботи.
Однак лише після звернення до суду АО «Скай Груп» з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа — Орган опіки та піклування Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, сам ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання недійсними рішення опікунів, договору про надання правничої допомоги та акта приймання-передачі виконаних робіт.
Таким чином, ОСОБА_2 попередньо приймав рішення опікунів № 1, укладав договір про надання правничої допомоги, а в подальшому змінив свою позицію, що є проявом суперечливої поведінки та спрямовано на ухилення від виконання взятих на себе зобов`язань.
Доктрина римського права «venire contra factum proprium» (принцип заборони суперечливої поведінки) базується на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).
Відповідно до висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, добросовісність — це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації їхніх прав і виконання їхніх обов`язків, передбачених договором та/або законом. Введення у цивільне законодавство принципу добросовісності є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності необхідно оцінювати поведінку суб`єкта права як добросовісну або недобросовісну.
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, та, що не відповідає попереднім заявам або поведінці однієї сторони, за умови, що інша розумно на них покладається (постанова Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 914/1954/20).
Сутність зловживання правом полягає у недобросовісному вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, зокрема всупереч меті останнього. Заборона зловживання правом по суті випливає з властивості рівнозваженості, закладеної у принципі юридичної рівності учасників цивільних правовідносин (постанова Верховного Суду від 04 вересня 2020 року у справі № 311/2145/19).
Постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18): добросовісність при реалізації прав і повноважень включає неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи з конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом — це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права з метою, протилежною тій, яку переслідує позитивне право.
Постанова Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/1873/17.
Принцип добросовісності — це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.
Складовими цього принципу в цивільному судочинстві є: заборона зловживання процесуальними правами (пункт 11 частини третьої статті 2, частина перша статті 44 ЦПК України); вимога добросовісного виконання процесуальних обов`язків (частина третя статті 27 ЦПК України в редакції 2004 року, частина перша статті 44 ЦПК України); процесуальний естопель або доктрина заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium); заборона чинити інші протиправні перешкоди у здійсненні правосуддя (введення суду в оману, використання втрачених процесуальних можливостей).
З урахуванням викладеного, дії ОСОБА_2 свідчать про зловживання правом, порушення принципу добросовісності та мають ознаки суперечливої поведінки (venire contra factum proprium).
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.
Щодо первісних вимог АО «Скай Груп» суд зазначає таке.
АО «Скай Груп» є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання адвокатів Яроша Сергія Володимировича та ОСОБА_11 , які здійснюють через нього свою адвокатську діяльність.
06.08.2024 року між АО «Скай Груп» та ОСОБА_5 , від імені якого як законні представники діяли його опікуни — ОСОБА_6 , Церетелі Джамбул Отарійович та ОСОБА_4 , було укладено договір про надання правничої допомоги № 1-08/24.
Діючи на виконання цього Договору, адвокати Позивача протягом 2024–2025 рр. здійснювали надання правової допомоги ОСОБА_5 , забезпечивши досягнення позитивних для нього результатів, зокрема — повернення у його власність 10 % часток у статутному капіталі ТОВ «ТПМ «Українські ковбаси» та скасування рішення третейського суду від 25.09.2024 року, на підставі якого з ОСОБА_5 могло бути стягнуто борг його померлого батька в сумі 80 мільйонів гривень.
12.06.2025 року позивач подав опікунам звіт про виконані ним роботи в інтересах ОСОБА_5 та три примірники акта приймання-передачі виконаних робіт, відповідно до яких загальна вартість виконаних адвокатами позивача робіт становить 2 005 000,00 грн.
Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , діючи від імені ОСОБА_5 як його законні представники, прийняли роботи, виконані Позивачем, та підписали акти приймання-передачі виконаних робіт, а Відповідач ОСОБА_2 відмовився підписувати цей акт. При цьому будь-яких зауважень до отриманого звіту та вказаних у ньому робіт він не висловив.
Таким чином, Позивач вважає, що у Відповідачів існує солідарний обов`язок прийняти та оплатити виконані ним роботи (надані ним послуги), і з метою захисту своїх порушених прав прийняв рішення звернутися до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості з Відповідачів.
Щодо позовних вимог АО «Скай Груп» до опікунів ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 суд зазначає таке.
Фактичні обставини справи та висновки суду.
Відповідно до статей 55 та 67 ЦК України, опікун є законним представником, який діє від імені та в інтересах підопічного. Укладаючи договори, опікун не стає стороною в зобов`язанні та не набуває власних прав та обов`язків за ним. Стороною договору залишається підопічний, від імені якого діє представник.
Відповідальність за договірними зобов`язаннями, укладеними в інтересах недієздатної особи, несе сама недієздатна особа усім своїм майном. Закон не передбачає жодних підстав для покладення особистої майнової відповідальності на опікунів за договірними боргами їхнього підопічного.
Солідарний обов`язок, згідно зі статтею 541 ЦК України, виникає лише у випадках, прямо встановлених договором або законом. Ані Договір № 1-08/24, ані чинне законодавство України не встановлюють солідарної відповідальності опікунів за договірними зобов`язаннями підопічного.
Опікуни є представниками, а не стороною договору. Аналіз змісту Договору № 1-08/24 та Додатка № 1 до нього беззаперечно свідчить, що його сторонами є АО «Скай Груп» та ОСОБА_5 (в особі опікунів). Опікуни виступають виключно як законні представники.
Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження — до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.06.2024 року у справі № 925/1133/18.
Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, у яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанови Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 200/8461/15-ц, від 03 травня 2022 року у справі № 711/3591/21).
Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 року (справа № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18) дійшла таких висновків: «Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача».
Оскільки процесуальний закон правом визначення відповідача наділяє виключно позивача, суд позбавлений можливості з власної ініціативи здійснити заміну неналежного відповідача на належного чи залучити належного відповідача до участі у справі як співвідповідача.
З огляду на вищевикладене, в задоволенні позову в частині вимог до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 слід відмовити.
Щодо вимог АО «Скай Груп» до ОСОБА_5 суд дійшов таких висновків.
За своєю правовою природою договір про надання юридичних послуг є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положеннями про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно зі статтею 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Вирішуючи позов, суд виходить з того, що правові підстави для стягнення заборгованості за надані юридичні послуги мають підтверджуватися належними та допустимими доказами, а саме письмовими документами про перелік (складову), обсяг, розрахунки наданих послуг, звітами, квитанціями, платіжними чи іншими документами, які б підтверджували надання послуг недієздатному ОСОБА_5 .
Умови Договору (пункт 5.2 Додатка № 1) чітко встановлюють механізм ціноутворення: вартість послуг визначається виходячи з погодинної ставки у розмірі 5 000,00 гривень за кожну годину роботи адвокатів.
За такого механізму розрахунку Позивач був зобов`язаний надати суду первинні документи, які б детально розкривали зміст та обсяг наданих послуг, зокрема:
— деталізовані звіти про виконану роботу із зазначенням того, які саме дії вчинялися, яким саме адвокатом, у яку дату та скільки конкретно часу було витрачено на кожну дію (отримані судові рішення, протоколи, довіреності, договори тощо);
— табелі обліку робочого часу або аналогічні документи, що підтверджують залучення конкретних фахівців та облік їхньої роботи в годинах.
Єдиним документом, наданим позивачем на обґрунтування суми боргу, є акт від 12.06.2025 року. Цей акт містить лише узагальнені назви блоків робіт та загальну кількість годин щодо кожного з них, без будь-якої деталізації. Такий узагальнений підхід не дозволяє суду перевірити, чи дійсно позивач надав послуги в обсязі 345 годин, чи були ці послуги реально необхідними та чи не є заявлений обсяг часу завищеним.
Заявлена до стягнення сума у розмірі 2 005 000,00 грн є лише арифметичним розрахунком Позивача, не підтвердженим належними первинними документами. Відсутність деталізації та доказів фактичного виконання робіт у заявленому обсязі унеможливлює перевірку обґрунтованості позовних вимог та свідчить про їх недоведеність.
Варто також зазначити, що частина виконаних робіт, які зазначені в Акті, спрямована виключно на захист прав та інтересів самих опікунів, не пов`язаних із виконанням обов`язків щодо опікунства ОСОБА_5 .
Відповідно до статті 71 ЦК України встановлено, що опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування відмовлятися від прав на майно підопічного, у тому числі речових прав на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації; видавати письмові зобов`язання від імені підопічного; вчиняти правочини щодо об`єкта житлової нерухомості та/або земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, власником або користувачем яких є підопічний; а також вчиняти правочини щодо відчуження, поділу, виділу нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості чи іншого цінного майна, зокрема транспортних засобів, власником якого є підопічний. Піклувальник має право дати згоду на вчинення таких правочинів лише з дозволу органу опіки та піклування.
Проте, за умови доведення позивачем фактичного виконання робіт у заявленому обсязі, їх вартості та відповідності таких дій інтересам недієздатного, суд міг би оцінити «добросовісність» правочину, вчиненого з процедурним дефектом, але таким, що відповідає цілям інституту опікунства. Однак таких доказів позивачем суду не надано.
Водночас суд виходить з того, що сама лише відсутність попереднього дозволу органу опіки та піклування не завжди є безумовною підставою для відмови у захисті права особи, яка виконала роботи в інтересах підопічного, за умови доведення фактичного виконання таких робіт, їх необхідності, обсягу, вартості та відповідності інтересам недієздатної особи.
Такий підхід узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у справах щодо правочинів, вчинених без попереднього дозволу органу опіки та піклування, за якими вирішальне значення має не лише формальна відсутність такого дозволу, а й встановлення того, чи призвів відповідний правочин до порушення прав або законних інтересів особи, яка потребує особливого захисту.
З огляду на подібність правової природи гарантій, установлених для захисту прав дітей та недієздатних осіб, суд вважає можливим врахувати відповідні підходи Верховного Суду й у цій справі, оцінюючи насамперед те, чи було дотримано інтересів недієздатного ОСОБА_5 під час укладення та виконання спірного договору.
Ключовим для вирішення цього спору є те, що у суду відсутнє переконання у дотриманні інтересів недієздатного ОСОБА_5 під час укладення та виконання спірного договору опікунами, оскільки не доведено реальність та обсяг наданих послуг.
Обов`язок доказування певних обставин покладається на сторону, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови в позові. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку з доведення відповідних обставин необхідними доказами такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема відмови у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.
Вирішуючи вказаний спір, суд також зазначає, що за положеннями пункту 2 частини першої статті 71 ЦК України опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування видавати письмові зобов`язання від імені підопічного.
Орган опіки та піклування Козинської селищної ради Обухівського району Київської області дозвіл на укладення договору про надання юридичних послуг не надавав, зазначену позивачем вартість таких послуг не погоджував, у судовому засіданні представник органу опіки Іщенко С.М. заперечував щодо позову, вважаючи, що задоволення позовних вимог негативно вплине на матеріальне становище недієздатного.
Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АО «Скай Груп» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за надані послуги.
Керуючись статтями 4, 12, 13, 76–81, 83, 182, 264–265 ЦПК України, суд —
В И Р І Ш И В :
У задоволенні первісних позовних вимог Адвокатського об`єднання «Скай Груп» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа - Орган опіки та піклування Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, про стягнення заборгованості за договором про надання послуг - відмовити.
У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до Адвокатського об`єднання «Скай Груп», ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , третя особа - Орган опіки та піклування Козинської селищної ради Обухівського району Київської області про визнання недійсними рішення опікунів, договору про надання правничої допомоги та акту приймання-передачі виконаних робіт - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня проголошення рішення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складений та підписаний 02.07.2026

Суддя Г.В.Висоцька