Справа № 420/21305/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого судді - Свиди Л.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
ВСТАНОВИВ:
До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління ДПС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.05.2025 року №315811-2401-2103-UА65100150000057191, №315813-2401-2103-UА65100150000057191, №0315900-2401-2103-UА65100150000057191, №0315832-2401-2103-UА65100150000057191, №0315839-2401-2103-UА65100150000057191, №03158320-2401-2103-UА65100150000057191.
За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами та наданий відповідачу строк для подання до суду відзиву на цю заяву, позивачу - відповіді на відзив.
Позов, відповідь на відзив обґрунтовані позивачем тим, що податковим органом йому безпідставно визначені податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно та земельного податку оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, оскільки рішення винесені поза межами строків обчислення податків, розрахунок податків є невірним та будівлі промисловості не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно.
Відзив обґрунтований відповідачем тим, що ним правомірно визначені позивачу податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно та земельного податку на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач повідомлення за формою 20-ОПП не подавав, а тому він не підлягав звільненню від оподаткування.
Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача, заперечення відповідача, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, який перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, є платником єдиного податку з 24.05.2018 року, основним видом діяльності позивача є 56.10: діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.
Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу з січня 2019 року належать на прав власності земельна ділянка з кадастровим номером 6510136900:18:001:0004, площею 0,8543 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, за адресою: АДРЕСА_1 , а також нежитлові будівлі виробничого комплексу та кафе за цією адресою, які складаються з будівлі столярного цеху та кафе (938,5 кв. м.), автомайстерні (349,4 кв. м.), офісу (69,5 кв. м.), автомайстерні (130,4 кв. м.), котельні (19,8 кв. м.), будівлі шиномонтажу (50,1 кв. м.), навісу (274,8 кв. м.), залів кафе (20,1 кв. м., 9,3 кв. м., 9,3 кв. м., 9,3 кв. м.).
Враховуючи перебування у власності позивача зазначеної земельної ділянки та об`єктів нерухомого майна, відмінних від земельної ділянки Головним управлінням ДПС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі направлені позивачу наступні податкові повідомлення-рішення, які оскаржені в цій справі: №315811-2401-2103-UА65100150000057191 від 06.05.2025 року, яким позивачу нарахований земельний податок за 2020 рік в розмірі 64437,17 грн.; №315813-2401-2103-UА65100150000057191 від 06.05.2025 року, яким позивачу нарахований земельний податок за 2019 рік в розмірі 61789,06 грн.; №0315900-2401-2103-UА65100150000057191 від 06.05.2025 року, яким позивачу нарахований податок на нерухоме майно за 2022 рік в розмірі 10186,04 грн.; №0315832-2401-2103-UА65100150000057191 від 06.05.2025 року, яким позивачу нарахований податок на нерухоме майно за 2021 рік в розмірі 28207,50 грн.; №0315839-2401-2103-UА65100150000057191 від 06.05.2025 року, яким позивачу нарахований податок на нерухоме майно за 2020 рік в розмірі 20353,67 грн.; №03158320-2401-2103-UА65100150000057191 від 06.05.2025 року, яким позивачу нарахований податок на нерухоме майно за 2019 рік в розмірі 19613,62 грн.
Позивач в позові зазначає про невірний розрахунок податкових зобов`язань, не дотримання податковим органом строків нарахування зобов`язань, а також не прийняття до уваги використання об`єкту нерухомості в господарській діяльності.
При прийнятті рішення в цій справі в частині нарахування позивачу земельного податку на підставі податкових повідомлень-рішень від 06.05.2025 року №315811-2401-2103-UА65100150000057191 та №315813-2401-2103-UА65100150000057191, суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до п. п. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14, п. 269.1 ст. 269, п. 270.1 ст. 270 Податкового кодексу України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється, зокрема, з власників земельних ділянок. Платниками плати за землю є платники земельного податку, зокрема, власники земельних ділянок. Об`єктом оподаткування земельним податком є, зокрема, земельні ділянки, які перебувають у власності.
Відповідно до положень п. 286.1, 286.5 ст. 286, п. 287.5, 287.9, 287.10. ст. 287 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є, зокрема, дані державного земельного кадастру.
Нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платнику податку до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку.
Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове (податкові) повідомлення-рішення у строки, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.
Податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених п. 102.1 ст. 102 цього Кодексу.
Відповідно до п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.
Позивач зазначає в позові про ту обставину, що податковим органом порушено положення ст. 286 Податкового кодексу України в частині несвоєчасного нарахування сум податку та податкові повідомлення-рішення мали бути направлені позивачу до 1 липня поточного року, а тому позивач має бути звільнений від сплати такого податку, однак суд з такими доводами позивача не погоджується, оскільки відповідно до положень п. 287.9, 287.10 ст. 287 Податкового кодексу України несвоєчасне направлення позивачу податкового повідомлення-рішення звільняє фізичну особу від відповідальності за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання, а не звільняє від виконання свого обов`язку щодо сплати земельного податку та податкове зобов`язання з земельного податку може бути нараховане податковим органом в межах строків, передбачених п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, тобто, протягом 1095 днів.
Також, є безпідставними твердження позивача про те, що для визначення податкового зобов`язання з земельного податку податковий орган має провести перевірку, оскільки положення п. 287.10 ст. 287 Податкового кодексу України передбачають можливість нарахування податкового зобов`язання в межах строків, передбачених п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, тобто, протягом 1095 днів, а не в порядку, визначеному цією статтею. При цьому, порядок обчислення та сплати плати за землю передбачений положеннями ст. 286, 287 Податкового кодексу України, які не передбачають обов`язку податкового органу проводити перевірку з метою нарахування земельного податку.
Щодо пропуску відповідачем строку на нарахування податкових зобов`язань з земельного податку, що мали бути нараховані протягом 1095 днів, слід зазначити, що у відповідності до положень п. 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України на період з 18.03.2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених ст. 102 цього Кодексу. Відміна на всій території України карантину відбулася з 24 години 30.06.2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року №651.
Таким чином, період з 18.03.2020 року по 30.06.2023 року не враховується для визначення строків давності, передбачених ст. 102 Податкового кодексу України, а тому податковим органом дотримані строки, передбачені ст. 102 Податкового кодексу України при визначенні позивачу податкових зобов`язань з земельного податку за 2019-2020 роки.
Позивач зазначає в позові, що у відповідності до положень п. 52-4 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України не нараховується та не сплачується за період з 1 березня по 31 березня 2020 року плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, та використовуються ними в господарській діяльності.
Крім того, позивач зазначає, що він використовує земельну ділянку з кадастровим номером 6510136900:18:001:0004, площею 0,8543 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, за адресою: АДРЕСА_1 у господарській діяльності, що підтверджується договором на еквайрингове обслуговування торгово-сервісного підприємства, укладеним між ним та ПАТ «Державний ощадний банк України».
Суд критично ставиться до зазначених доказів, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Позивач дійсно надав до суду Договір на еквайрингове обслуговування торгово-сервісного підприємства №18-07/18-803 від 04.07.2018 року, укладений між ним та ПАТ «Державний ощадний банк України». Згідно додатків до цього договору, зокрема, картки торговця та переліку орендованого устаткування та адрес його експлуатації вбачається, що орендоване обладнання розміщується в ресторані «Барін» за адресою: м. Херсон, проспект Сенявіна, 39.
Разом з цим, слід зазначити, що відповідно до витягу з реєстру платників податків, позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування 2 групи без реєстрації ПДВ, а місцем провадження господарської діяльності зазначена інша адреса - м. Херсон, вул. Тираспільська, 46, що відповідає податковій адресі позивача як фізичної особи-підприємця.
Відповідно до п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів, зокрема, податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм), позичку, на іншому праві користування.
Відповідно до п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).
Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.
Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.
Заява про взяття на облік платника податків за неосновним місцем обліку подається у відповідний контролюючий орган протягом 10 робочих днів після створення відокремленого підрозділу, реєстрації рухомого чи нерухомого майна чи відкриття об`єкта чи підрозділу, через які провадиться діяльність або які підлягають оподаткуванню.
Разом з цим, позивач не подав повідомлення форми 20-ОПП щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6510136900:18:001:0004, доказів, які б підтверджували подання повідомлення позивач не навів та не надав.
Також, суд звертає увагу, що само по собі укладення договору з банком не свідчить про фактичне здійснення господарської діяльності позивачем на зазначеній земельній ділянці та саме в цей період, за який позивачу нарахований земельний податок, тобто, протягом 2019-2020 років. Доказів, які б свідчили, що позивач протягом 2019-2020 років фактично використовував земельну ділянку в своїй господарській діяльності, він не навів та не надав.
Оскільки позивач не довів ті обставини, на які він посилається в позові, не вніс зміни до реєстру платників єдиного податку, що обумовлені зміною місця провадження господарської діяльності, у відповідності до п. 298.5 ст. 298 Податкового кодексу України, не подав повідомлення за формою 20-ОПП щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6510136900:18:001:0004, суд вважає, що позивач не довів належними доказами фактичне здійснення господарської діяльності на зазначеній земельній ділянці, а тому нарахування позивачу земельного податку відповідає положенням податкового законодавства та суд не вбачає підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.05.2025 року №315811-2401-2103-UА65100150000057191 та №315813-2401-2103-UА65100150000057191.
При прийнятті рішення в цій справі в частині нарахування позивачу податку на нерухоме майно на підставі податкових повідомлень-рішень від 06.05.2025 року №0315900-2401-2103-UА65100150000057191, №0315832-2401-2103-UА65100150000057191, №0315839-2401-2103-UА65100150000057191, №03158320-2401-2103-UА65100150000057191, суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до положень п. 266.1, 266.2, 266.3 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є, зокрема, фізичні особи, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до положень п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018:2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Відповідно до положень п. 266.7, 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку надсилаються платнику податку контролюючим органом до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені п. п. 266.7.2 п. 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.
Податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених п. 102.1 ст. 102 цього Кодексу.
Позивач зазначає в позові про ту обставину, що податковим органом порушено положення ст. 266 Податкового кодексу України в частині несвоєчасного нарахування сум податку та податкові повідомлення-рішення мали бути направлені позивачу до 1 липня поточного року, а тому позивач має бути звільнений від сплати такого податку, однак суд з такими доводами позивача не погоджується, оскільки відповідно до положень п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України несвоєчасне направлення позивачу податкового повідомлення-рішення звільняє фізичну особу від відповідальності за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання, а не звільняє від виконання свого обов`язку щодо сплати податку на нерухоме майно та податок на нерухоме майно може бути нарахований податковим органом в межах строків, передбачених п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, тобто, протягом 1095 днів.
Також, є безпідставними твердження позивача про те, що для визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно податковий орган має провести перевірку, оскільки положення ст. 266 Податкового кодексу України передбачають можливість нарахування податкового зобов`язання в межах строків, передбачених п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України, тобто, протягом 1095 днів, а не в порядку, визначеному цією статтею. При цьому, порядок обчислення та сплати плати за землю передбачений положеннями ст. 266 Податкового кодексу України, які не передбачають обов`язку податкового органу проводити перевірку для нарахування податку на нерухоме майно.
Щодо пропуску відповідачем строку на нарахування податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, що мали бути нараховані протягом 1095 днів, слід зазначити, що у відповідності до положень п. 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України на період з 18.03.2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених ст. 102 цього Кодексу. Відміна на всій території України карантину відбулася з 24 години 30.06.2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року №651.
Таким чином, період з 18.03.2020 року по 30.06.2023 року не враховується для визначення строків давності, передбачених ст. 102 Податкового кодексу України, а тому податковим органом дотримані строки, передбачені ст. 102 Податкового кодексу України при визначенні позивачу податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно за період 2019-2022 років.
Позивач зазначає в позові, що у відповідності до положень п. 52-5 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до ст. 266 цього Кодексу в період з 1 березня по 31 березня 2020 року, а тому податок на нерухоме майно розрахований не вірно, однак ці обставини спростовуються розрахунком податку на нерухоме майно, наданим податковим органом, відповідно до якого у 2020 році податок на нерухоме майно за березень 2020 року позивачу не нараховувався.
Щодо доводів позивача про те, що об`єкт нерухомості – нежитлові будівлі виробничого комплексу та кафе, які йому належать, є будівлями промисловості та не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у відповідності до п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, суд вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.
Дійсно, у відповідності до п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018:2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Відповідно до Державного класифікатору будівель і споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) код 125 включає будівлі промисловості та склади до яких відносяться криті будівлі промислового призначення, наприклад фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства за їх функціональним призначенням, підприємств машинобудування та металообробної промисловості, чорної металургії, хімічної та нафтохімічної промисловості, легкої промисловості, харчової промисловості, медичної та мікробіологічної промисловості, лісової, деревообробної та целюлозно-паперової промисловості, будівельної індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості, інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне, а також резервуари, силоси та склади (резервуари для нафти, нафтопродуктів, газу, інші резервуари та ємності, силоси, склади спеціальні товарні, холодильники, складські майданчики, універсальні склади та інші).
При цьому, ці будівлі мають використовуватися за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010.
Відповідно до КВЕД ДК 009:2010, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики, секції B-F відносяться до добувної промисловості і розроблення кар`єрів, виробництва харчових продуктів, напоїв і тютюнових виробів, постачання електроенергії, газу, пари та кондиційованого повітря, водопостачання, каналізація, поводження з відходами, будівництво, тощо.
При цьому діяльність позивача з КВЕД 56.10: діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування відноситься до секції І, яка включає діяльність із забезпечення стравами та напоями (діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, постачання готових страв, постачання готових страв для подій, постачання інших готових страв, обслуговування напоями).
Таким чином, виходячи з діяльності, яку здійснює позивач в належних йому нежитлових приміщеннях, на нього положення п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України не розповсюджуються та належні йому нежитлові приміщення є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Крім того, як і щодо земельного податку, щодо податку на нерухоме майно позивач також не довів ті обставини, на які він посилається в позові, не вніс зміни до реєстру платників єдиного податку, що обумовлені зміною місця провадження господарської діяльності, у відповідності до п. 298.5 ст. 298 Податкового кодексу України, не подав повідомлення за формою 20-ОПП, не довів належними доказами фактичне здійснення господарської діяльності в нежитлових приміщеннях та саме в той період, за який йому нарахований податок.
Враховуючи зазначені обставини, суд не вбачає підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.05.2025 року №0315900-2401-2103-UА65100150000057191, №0315832-2401-2103-UА65100150000057191, №0315839-2401-2103-UА65100150000057191, №03158320-2401-2103-UА65100150000057191.
Крім того, як зазначено вище, суд не вбачає підстав для визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.05.2025 року №315811-2401-2103-UА65100150000057191 та №315813-2401-2103-UА65100150000057191.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтовані, не відповідають вимогам законодавства та не підлягають задоволенню повністю.
Керуючись ст. 6, 14, 90, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (пр-т. Незалежності, 75, м. Херсон, 73022, код ЄДРПОУ 43143201) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 06.05.2025 року №315811-2401-2103-UА65100150000057191, №315813-2401-2103-UА65100150000057191, №0315900-2401-2103-UА65100150000057191, №0315832-2401-2103-UА65100150000057191, №0315839-2401-2103-UА65100150000057191, №03158320-2401-2103-UА65100150000057191 – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Леонід СВИДА

.