Справа № 450/1666/25 Головуючий у 1 інстанції: Добош Н.Б 
Провадження № 22-ц/811/4347/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О., 
секретаря: Костюк С.О.,
з участю: представника позивача – ОСОБА_1 , представника апелянта – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 – ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2025 року у справі за позовом ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Віблого Любомира Зеновійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , яка діє в інтересах дітей ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 , про визнання протиправною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Віблого Л.З. про визнання протиправною та скасування постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.04.2024 вих.№ 50/02-31, якою відмовлено у видачі ОСОБА_4 свідоцтв про право на спадщину за законом на нерухоме майно після смерті її батька ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що 26.07.2023р. приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Віблим Л.З. заведена спадкова справа № 35/2023 до майна спадкодавця ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі заяви спадкоємця – ОСОБА_4 . 17 квітня 2025 року ОСОБА_4 звернулась до нотаріуса із заявою вх. №39 про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на житлові будинки, земельні ділянки та транспортні засоби. Постановою приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Віблого Л.З. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.04.2025 вих.№50/02-31 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії — видачі ОСОБА_4 свідоцтв про право на спадщину за законом на нерухоме майно, після смерті її батька - ОСОБА_7 . Підставою відмови у вчиненні нотаріальної дії зазначається: «Згідно з матеріалами спадкової справи, спадкоємцями померлого є: дочка – ОСОБА_4 , малолітня ОСОБА_5 , малолітній ОСОБА_6 , від імені яких подала заяви про прийняття спадщини їх мати – ОСОБА_3 , вищевказаний спадкодавець зазначений батьком малолітніх дітей. У матеріалах спадкової справи відсутні документи, про факт встановлення родинних зв`язків між ОСОБА_7 та малолітньою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Приватний нотаріус у постанові також вказав, що за відсутності документів, які встановлюють коло спадкоємців після смерті ОСОБА_7 , неможливо видати свідоцтво про право спадщину за законом.
Позивачка вважає постанову приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Віблого Л.З. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.04.2025 вих.№50/02-31 протиправною. Зазначає, що ОСОБА_3 та померлий ОСОБА_7 ніколи подружжям не були. За життя ОСОБА_7 заяви про визнання себе батьком малолітньої ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не подавав. 12.01.2024 ОСОБА_3 звернулась до Шевченківського районного у м. Львова з позовною заявою про встановлення факту батьківства. 
Окрім того, 26.03.2025 заяву від 25.03.2025 року представника позивача адвоката Бідак Олени Олегівни про залишення позовної заяви без розгляду було задоволено. Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту батьківства було залишено без розгляду на підставі ухвали Шевченківського районного суду м.Львова від 26.03.2025.
Отже, станом на 17.04.2025 (відмови у вчиненні нотаріальної дії) ОСОБА_5 та ОСОБА_6 р.н. ані згідно рішення суду про встановлення факту батьківства, ані згідно свідоцтв про народження не являються дітьми померлого ОСОБА_7 , відтак інших спадкоємців першої черги у даних спадкових правовідносинах немає.
Вважає, що відмова нотаріуса у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю документів, які встановлюють коло спадкоємців після смерті ОСОБА_7 не відповідає законодавчим нормам ЗУ «Про нотаріат» та Порядку № 296/5.
Позивачка являється дочкою померлого - є спадкоємцем першої черги, надала документи, що підтверджують родинні відносини. Інших документів, згідно п. 4.5. глави 10 Порядку №296/5, які б підтверджували наявність дітей (спадкоємців першої черги) у матеріалах спадкової справи немає, відтак підстави у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно спадкодавця ОСОБА_4 – відсутні, а відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії протиправною.
Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2025 року позовні вимоги ОСОБА_4 – задоволено.
Визнано протиправною і скасовано постанову приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Віблого Любомира Зеновійовича про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.04.2024 року вих. № 50/02-31, якою відмовлено у вчиненні нотаріальної дії- видачі ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно після смерті її батька, ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 – ОСОБА_2 , подавши апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі, апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Покликається на те, що задоволення позову не могло привести та не призвело до відновлення порушеного права Позивачки, за захистом якого вона звернулась до суду, оскільки при наявності судової справи особи, яка оспорює факт, про посвідчення якого просить інша особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється. Відтак, скасувавши постанову нотаріуса суд не ухвалив рішення, наслідком якого б стало видача свідоцтва про право на спадщину Позивачеві.
Вважає, що ухвалене рішення призвело до можливості порушення прав дітей
померлого, представницею яких є Третя особа, оскільки, у випадку видачі Позивачці свідоцтв про право на спадщину, наслідком стане не тільки необхідність подання нових позовів, але і може стати фактична неможливість відновлення порушених прав малолітніх дітей..
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача – ОСОБА_1 на заперечення апеляційної скарги, представника апелянта – ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено, та підтверджено доказами під час розгляду справи, що приватний нотаріус Віблий Л.З. під час оформлення спадкових прав позивача неправомірно відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно та вважав, що ефективним способом поновлення прав позивача є визнання протиправною та скасування постанови Приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області 17.04.2025 за вих № 50/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Судом встановлено, що 26.07.2023р. ОСОБА_4 звернулась до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Віблого Л.З із заявою вх. №106 про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_7 . До заяви долучила копії документів, що посвідчує особу, свідоцтва про народження, свідоцтва про смерть. На підставі поданої заяви приватним нотаріусом Віблим Л.З. було заведено спадкову справу № 35/2023.
Спадкодавець ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .
ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_7 , що стверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , та являється спадкоємцем першої черги за законом.
За життя спадкодавець ОСОБА_7 своїм майном не розпорядився, що стверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 73344051.
Як вбачається із спадкової справи № 35/2023 листом від 15.01.2024 вих.№ 18/01-16 Пустомитівською державною нотаріальною конторою на адресу приватного нотаріуса Віблого Л.З. скеровано за належністю заяви ОСОБА_3 від 05.01.2024 про прийняття спадщини для її малолітніх дітей – ОСОБА_6 та ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_7 , та які зареєстровані приватним нотаріусом Віблим В.В. 18.01.2024р.
Також 18.01.2024р. ОСОБА_3 подано заяву приватному нотаріусу Віблому Л.З. про призупинення видачі свідоцтва про право власності на спадщину до вирішення справи в суді та повідомлено про звернення до суду з позовною заявою про встановлення факту батьківства.
06.02.2024р представником ОСОБА_3 подано приватному нотаріусу заяву в якій повідомлено про винесення Шевченківським районним судом м.Львова у справі № 466/407/24 ухвали про забезпечення позову та долучено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у даній справі від 19.01.2024, ухвалу про забезпечення позову від 19.01.2024 та про внесення доповнень та виправлення описки в ухвалі про забезпечення позову від 24.01.2024р.
17.04.2025р ОСОБА_4 звернулась до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Віблого Л.З із заявою вх. №39 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке залишилось після смерті батька ОСОБА_7 та долучила ухвалу судового засідання Шевченківського районного суду м.Львова у справі № 466/407/24 від 26.03.2025.
Приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області 17.04.2025 за вих № 50/02-31 виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій зазначено, що приватним нотаріусом розглянуто заяву № 39 від 17.04.2025р. ОСОБА_4 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житлові будинки, встановив: 26.07.2023р. приватним нотаріусом була заведена спадкова справа № 35/2023 до майна ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з матеріалами спадкової справи, спадкоємцями померлого є: дочка – ОСОБА_4 (подала заяву про прийняття спадщини 26.07.2023), малолітня ОСОБА_5 , ОСОБА_6 від імені яких 05.01.2024р. ( подала заяви про прийняття спадщини їх мати – ОСОБА_3 ), в яких вищевказаний спадкодавець зазначений батьком малолітніх дітей. В матеріалах спадкової справи відсутні документи про факт встановлення родинних зв`язків між ОСОБА_7 та малолітніми ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Відповідно до п.4.12 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі усіх необхідних документів. Глава 13 розділу І Порядку встановлює: нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформації) та документи необхідні для вчинення нотаріальної дії.
У постанові приватний нотаріус вказує, що за відсутності документів, які встановлюють коло спадкоємців після смерті ОСОБА_7 неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за законом та постановив відмовити у вчиненні нотаріальної дії – видачі ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно після смерті її батька ОСОБА_7 .
22.04.2025 ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса Віблого Л.З. із заявою в якій просила не видавати свідоцтво про право на спадщину позивачу ОСОБА_4 , оскільки існує спір та у справі № 466/407/24 подано апеляційну скаргу.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно частини першої статті 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та його територіальних органів, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим.
Статтею 46 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.
Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.
Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5), главою 10 розділу ІІ якого регулюється питання видачі свідоцтв про право на спадщину.
Підпунктом 4.12 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.
Відповідно до підпункту 4.14 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.
Частиною першою статті 67 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.
Згідно з частиною першою статті 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 , звертаючись до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, посилалась на те, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_7 . Стверджувала, що станом на 17.04.2025 (відмови у вчиненні нотаріальної дії) ОСОБА_5 та ОСОБА_6 р.н. ані згідно рішення суду про встановлення факту батьківства, ані згідно свідоцтв про народження не являються дітьми померлого ОСОБА_7 , відтак інших спадкоємців першої черги у даних спадкових правовідносинах немає.
Пунктами 2, 9 частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.
Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.
Тлумачення статті 50 Закону України «Про нотаріат» свідчить, що при задоволенні позову про оспорення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії суд не може зобов`язати нотаріуса вчиняти нотаріальні дії, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат» і належать до його компетенції.
Подібні правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2018 року у справі № 754/16825/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 березня 2021 року у справі № 761/36415/18.
Закон визначає способи захисту цивільного права, перелік яких визначено частиною другою статті 16 ЦК України.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року, у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, від 26 липня 2023 року у справі № 641/3893/20).
Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.
Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України позивач викладає свої вимоги щодо предмета позову та їх обґрунтування.
Предмет позову - це конкретна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, заявлена через суд.
Підстава позову - це юридичні факти (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову ОСОБА_4 визначила вимогу про визнання протиправною та скасування постанови про відмову у вчинення нотаріальної дії приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Віблого Любомира Зеновійовича.
Отже, обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення позову, позивач посилається, що вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька.
Як вбачається з матеріалів справи, станом на 17.04.2025 (відмови у вчиненні нотаріальної дії) ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ані згідно рішення суду про встановлення факту батьківства, ані згідно свідоцтв про народження не являлися дітьми померлого ОСОБА_7 ..
Разом з тим, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 09 грудня 2025 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові ЗМУ МЮ, приватний нотаріус Віблий Любомир Зіновійович про встановлення батьківства.
Визнано ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 
Виключено з актового запису про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та доньки – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відомості про ОСОБА_6 як батька.
Внесено відомості до актового запису №2182 про народження ОСОБА_6 , складений 06 червня 2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, зазначивши у графі батько – замість ОСОБА_6 – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Внесено відомості до актового запису №5941 про народження ОСОБА_5 , складений 20 грудня 2011 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, зазначивши у графі батько – замість ОСОБА_6 – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказане рішення не набрало законної сили.
Крім того, у відповідності до ст.1280 ЦК України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини 2 і 3 ст. 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. 
Також ст.1300 ЦК України визначено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, а на вимогу одного з спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках частиною першою і другою зазначеної статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції вірно виходив з того, що приватний нотаріус Віблий Л.З. під час оформлення спадкових прав позивача неправомірно відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно та вважав, що ефективним способом поновлення прав позивача є визнання протиправною та скасування постанови Приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області 17.04.2025 за вих № 50/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суд першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 29.04.2026 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.