ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2026  м.Дніпро Справа № 904/4571/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Дармін М.О. (доповідач), 
судді Чус О.В., Кощеєв І.М.
при секретарі судового засідання Скородумовій Л.В.

Представники сторін: 
від позивача: Антонова Світлана Юріївна (власні засоби EasyCon) - представник ТОВ "Інтертехінвест" - адвокат, ордер ВА № 1059800 від 15.08.2023р.
інші представники сторін в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Харвест КО" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2025 у справі № 904/4541/24 (суддя Бєлік В.Г.), повний текст рішення складено 27.01.2025
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертехінвест", м. Дніпро 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харвест КО", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області
про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу № 3-28/06/23 від 28.06.2023 у сумі 440490,84 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРТЕХІНВЕСТ" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, у якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРВЕСТ КО" пеню у розмірі 440 490,84 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу сільськогосподарської техніки № 3-28/06/23 від 28.06.2023 за період з 21.07.2023 по 26.09.2024.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар (приставки для зернозбирального комбайну CLAAS MAXFLEX 930) на загальну суму 6 259 289,40 грн., еквівалентну 154 500,00 EUR, що підтверджується видатковою накладною № 2524 від 04.09.2023 та Актом приймання-передачі товару від 04.09.2023. Відповідач своєчасного розрахунку за поставлений товар не здійснив, у зв`язку з чим позивач на підставі п. 7.2 договору нарахував пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару, обчислену в національній валюті України — гривні щоденно із застосуванням курсу валют на кожен день прострочення зобов`язання. Позивач зазначив, що раніше у справі № 904/2511/24 судом було відмовлено у стягненні пені через неправильний спосіб її розрахунку (в іноземній валюті), що стало підставою для повторного звернення з позовом із виправленим розрахунком.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2025 позовні вимоги задоволено частково. В задоволенні клопотання ТОВ "ХАРВЕСТ КО" про закриття провадження у справі відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРВЕСТ КО" (50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, буд. 43, офіс 353; код ЄДРПОУ 41924951) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРТЕХІНВЕСТ" (49040, м. Дніпро, вул. Мукаша Салакунова, буд. 25, офіс 6; код ЄДРПОУ 37988349) пеню у розмірі 352 392,67 грн. (із зменшенням на 20% від заявленої суми 440 490,84 грн.), а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 285,89 грн.
Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу від 28.06.2023 № 3-28/06/23 встановлений рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2024 у справі № 904/2511/24, яке набрало законної сили та має преюдиційне значення для даної справи. Суд зазначив, що у справі № 904/2511/24 позивачу було відмовлено у стягненні пені не у зв`язку з відсутністю підстав для її нарахування, а через неправильний спосіб розрахунку — пеня обчислювалася в іноземній валюті (євро), тоді як відповідно до правових висновків Верховного Суду пеня має обчислюватися щоденно у національній валюті — гривні. Суд кваліфікував це як неправильно обраний спосіб захисту порушеного права, що не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з позовними вимогами, що відповідають іншому способу захисту.
Щодо клопотання про закриття провадження у справі суд першої інстанції дійшов висновку, що хоча у справах № 904/2511/24 та № 904/4571/24 однаковими є сторони спору та співпадають підстави позовів, водночас предмет позову (матеріально-правові вимоги) є різними, оскільки пеня у новому позові обрахована у гривні щоденно із застосуванням курсів валют різних періодів, заявлена до стягнення у різному розмірі та за різний період, у зв`язку з чим підстави для закриття провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України відсутні.
Щодо зменшення розміру пені суд першої інстанції, враховуючи приписи ст. 551 ЦК України та дотримання балансу інтересів сторін, зменшив розмір пені на 20%, зазначивши про неможливість більшого зменшення з огляду на те, що порушення строків оплати мало місце, відповідач не навів обґрунтування наявності обставин, які б суттєво перешкоджали здійснити своєчасну оплату, а подальше зменшення штрафних санкцій може привести до втрати неустойкою засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання.
Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2025 у справі № 904/4571/24, Товариство з обмеженою відповідальністю "ХАРВЕСТ КО" (відповідач) звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі та задоволення вимог позивача про стягнення пені у розмірі 352 392,67 грн. (з урахуванням зменшення на 20%). Апелянт просить прийняти нове рішення, яким закрити провадження у справі, а у випадку відмови у закритті провадження — стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 50 000,00 грн., які відповідач визнає.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:
Відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстанції як в частині відмови у закритті провадження у справі, так і в частині зменшення пені лише на 20%, та вважає, що судом порушено вимоги процесуального права, зокрема п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України, а також неповно досліджені та неправильно оцінені наявні у справі обставини та докази.
Щодо підстав для закриття провадження у справі апелянт зазначає, що раніше позивач вже звертався до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом у справі № 904/2511/24 про стягнення, зокрема, пені за загальний період прострочення з 21.07.2023 по 10.06.2024 у сумі 397 447,04 грн. за тим самим договором № 3-28/06/23 від 28.06.2023 за поставлений та не сплачений товар за тією ж видатковою накладною № 2524 від 04.09.2023. Рішенням суду від 03.09.2024 у справі № 904/2511/24 у задоволенні вимог про стягнення пені було відмовлено, при цьому суд дійшов висновку, що позивачем неправильно здійснено розрахунок пені — неправомірно щоденно розраховувалася пеня в євро, а не в національній валюті. Апелянт наголошує, що незважаючи на інший спосіб розрахунку пені, склад сторін, предмет та підстави позову у даній справі та у справі № 904/2511/24 є тотожними, а рішення у справі № 904/2511/24 набрало законної сили.
ТОВ "ХАРВЕСТ КО" вважає хибним висновок суду першої інстанції про те, що позивач у справі № 904/2511/24 неправильно обрав спосіб захисту порушеного права, що дає йому підстави на повторне звернення до суду. На думку відповідача, підставою відмови у стягненні пені у справі № 904/2511/24 було не обрання позивачем «неналежного способу захисту», а «порушення приписів чинного законодавства та умов договору» при розрахунку пені. Неправильний розрахунок пені не тотожний поняттю «неналежний спосіб захисту». Апелянт посилається на п. 7.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15, згідно з яким не вважаються зміною предмету чи підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні первісних обставин та зміна посилання на норми права, а також на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 9901/433/18, де зазначено, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою тотожність предмета позову зберігається. Відповідач не може погодитись з висновком суду, що предмет позову (матеріально-правові вимоги) є різними, оскільки предмет позову — стягнення пені — є тотожним, так само як і його підстави.
Щодо розміру пені апелянт вважає, що стягнутий розмір пені 352 392,67 грн. (80% від заявленої 440 490,84 грн.) є надмірним. Відповідач зазначає, що вже через місяць після поставки товару ним було сплачено 5 150 000,00 грн. з загальної вартості 6 259 289,40 грн., а розмір пені становить понад третину від суми основного боргу станом на 04.10.2023, що є непомірним тягарем для боржника з огляду на економічну ситуацію. Основним видом діяльності відповідача є сільськогосподарська діяльність (збирання врожаю), а заборгованість утворилася через дебіторську заборгованість контрагентів у розмірі 32 945 893,72 грн. Банківськими довідками АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «ОТР Банк» підтверджується критичний фінансово-господарський стан відповідача (залишки на рахунках 75 273,28 грн. та 0,00 грн.).
ТОВ "ХАРВЕСТ КО" також звертає увагу, що позивачем раніше було заявлено та стягнуто 3% річних у сумі 34 418,43 грн. за рішенням у справі № 904/2511/24, а всі платежі відповідача піддавалися позивачем перерахунку по курсу євро на день платежу відповідно до умов п. 2.3-2.5, 7.4 договору, тому позивач не поніс збитків у вигляді інфляційної складової. Позивач у позовній заяві не зазначає, що простроченням часткової оплати товару йому завдано будь-яких збитків, а відсутність або недоведеність збитків є підставою для зменшення штрафних санкцій відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України.
Відповідач поступово, з 05.09.2023 по 21.08.2024, у міру надходження коштів сплачував суми з метою погашення заборгованості, яка на момент прийняття рішення у справі № 904/2511/24 становила 647 200,45 грн. (близько 10% від загальної вартості товару), а на момент звернення з даним позовом була погашена у повному обсязі, що свідчить про добросовісну поведінку відповідача. Апелянт посилається на правові позиції Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, Конституційного Суду України від 11.07.2014 № 7-рп/2013, постанови Верховного Суду від 16.03.2021 у справі № 922/266/20, від 24.02.2021 у справі № 924/633/20 щодо компенсаторного характеру неустойки та необхідності дотримання розумного балансу між інтересами боржника та кредитора. Відповідач просить зменшити пеню до 50 000,00 грн., зазначаючи, що зменшення розміру стягуваної пені є проявом обмеження відповідальності боржника, а не звільненням від неї.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

ТОВ «ІНТЕРТЕХІНВЕСТ», ознайомившись зі змістом апеляційної скарги, подало відзив на неї, зазначаючи про її безпідставність та необґрунтованонсіть. За твердженням позивача, апелянтом не спростовано наведених висновків суду першої інстанції, які тягли б за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення та не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.
Скаржник заперечує щодо закриття провадження у справі № 904/4571/24 на підставі пункту 3 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України, вважаючи таке закриття безпідставним та таким, що порушує право на доступ до правосуддя, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 55 Конституції України.
За доводами Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертехінвест а, закриття провадження можливе лише за умови одночасної наявності трьох ознак тотожності позовів: тотожності сторін, предмета та підстав позову. Водночас відсутність хоча б однієї з цих ознак виключає можливість закриття провадження.
Позивач не заперечує, що у справах № 904/2511/24 та № 904/4571/24 збігаються сторони спору та підстави позову (неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором). Однак наголошує, що предмет позову є різним, оскільки у новій справі заявлено іншу матеріально-правову вимогу: пеню розраховано за іншим способом, з урахуванням правових висновків Верховного Суду та умов договору, із застосуванням валютного курсу на кожен день прострочення, а також за інший період і в іншому розмірі.
На думку скаржника, попереднім рішенням у справі № 904/2511/24 було відмовлено у задоволенні позову не через відсутність права на стягнення пені, а через невідповідність обраного способу захисту (неправильний розрахунок пені в іноземній валюті). Отже, звернення з новим позовом із належним способом захисту не є повторним зверненням з тотожними вимогами.
Крім того, у скарзі заперечується довід відповідача про те, що неправильний розрахунок пені не свідчить про зміну способу захисту. Скаржник вважає, що саме обрання належного способу захисту (відповідно до статті 16 ЦК України) стало підставою для подання нового позову.
Щодо доводів відповідача про необхідність зменшення розміру пені, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтертехінвест зазначає, що відповідач не заперечує факту порушення грошових зобов`язань, а посилання на складний фінансовий стан є необґрунтованими та не підтверджують неможливість виконання договору.
Позивач наголошує, що відповідач, укладаючи договір, усвідомлював свої зобов`язання та відповідальність за їх порушення, а сплата основного боргу була здійснена лише після вжиття заходів примусового виконання. Також зазначається, що відповідач мав фінансову можливість здійснювати платежі, що підтверджується наданими платіжними документами. Окремо підкреслюється, що відповідач користувався переданою технікою у господарській діяльності протягом тривалого часу та отримував прибуток, не здійснюючи своєчасної оплати.
На думку Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертехінвест, заявлене відповідачем зменшення пені фактично призводить до звільнення його від відповідальності, що порушує баланс інтересів сторін, суперечить умовам договору та правовій природі штрафних санкцій.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Ухвалою ЦАГС від 24.11.2025 прийнято справу № 904/4571/24 до розгляду та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Харвест КО" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2025 у справі № 904/4571/24. Розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 03.03.2026 о 10:00 год.
04.12.2025 ТОВ "Інтертехінвест" в системі "Електронний суд" сформувало заяву про відвід колегії суддів ЦАГС в якій просить: відвести суддів ЦАГС Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А. та Іванова О.Г. у справі № 904/4571/24, оскільки ця ж колегія вже розглядала зазначену справу та ухвалила постанову від 14.08.2025, яку Верховний Суд 15.10.2025 скасував і направив на новий розгляд.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.12.2025 Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертехінвест" про відвід колегії суддів Центрального апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді-доповідача Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А., Іванова О.Г. від розгляду справи № 904/4541/24 - задоволено. Справу № 904/4541/24 передано для здійснення повторного автоматизованого розподілу відповідно до ст. 32 ГПКУкраїни.
Згідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями  від 15.12.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Дармін М.О., судді: Чус О.В., судді Кощеєв І.М.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.12.2025 справу № 904/4571/24 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Харвест КО" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2025 у справі № 904/4541/24 (суддя Бєлік В.Г.), повний текст рішення складено 27.01.2025 - прийняти до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя: Дармін М.О., судді: Чус О.В., Кощеєв І.М. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 10.03.2026 об 09:30 годин.
Представник відповідача (апелянта) в судове засідання 10.03.2026 не з`явився, відомостей про причини неявки до суду не надав. Про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить довідка про доставку електронного листа від 18.12.2025, наявна в матеріалах справи.
Під час проведення судового засідання на території міста Дніпро сигналу повітряної тривоги оголошено не було, у зв`язку з чим колегія суддів констатує відсутність підстав для висновку щодо наявності обставин, що перешкоджають здійсненню правосуддя та розгляду справи у визначений час.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").
«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.
Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (п.51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя, навіть в умовах воєнного стану.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).
Таким чином, сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).
Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Таким чином, згідно з усталеною судовою практикою та позицією ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-от неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.
Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
В свою чергу, варто наголосити на тому, що визначення пріоритету на користь неучасті в судовому засіданні у випадку невизнання судом обов`язкової явки представника, не тягне за собою неможливість здійснення розгляду справи, тобто відсутність уповноваженого представника в судовому засіданні не є безумовною підставою для відкладення судового засідання.
До того ж, обставин, що ускладнювали б вирішення відповідного спору за наявними матеріалами судом не встановлено.
Враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, з огляду на те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, зважаючи на обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для ухвалення судового рішення, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представника позивача.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів виснує, що судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності. Враховуючи вищенаведене, а також те, що апеляційним судом не визнавалася явка учасників справи в судове засідання обов`язковою, а їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті у відсутності представника відповідача.
10.03.2026 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

Як встановлено судом першої інстанції у справі № 904/2511/24 та підтверджено матеріалами справи, 28.06.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехінвест" (далі - продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харвест Ко" (далі - покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу сільськогосподарської техніки № 3-28/06/23 (далі - договір), відповідно до умов пункту 1.1. якого продавець зобов`язується передати (поставити) у власність покупця сільськогосподарську техніку (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість (ціну) на умовах договору.
У відповідності до вказаних умов, позивачем та відповідачем було підписано Додаток № 1 до договору - Специфікацію № 1 від 28.06.2023 (далі - Специфікація, а.с.12-13), в якій сторони узгодили поставку товару на загальну суму 6 259 289 грн. 40 коп. та визначено умови поставки вказаного товару, а саме:
- найменування товару/асортимент/опис - приставка для зернозбирального комбайну CLAAS MAXFLEX 930; 007 0134 колосопідйомники, 29 штук; 007 0174 датчики для зернових > - 7,70 м, змонтовані; 010 0128 пластикові пальці мотовила; 014 0181 палета, сталева 7,70 - 9,30 м; 018 0010 карданний вал; 040 0091 різальний апарат із подвійними короткими пальцями; 058 0010 приписане законодавством оснащення, стандартне;
- загальна вартість партії товару в гривнях з ПДВ - 6 259 289 грн. 40 коп.;
- загальна вартість партії товару, валютний еквівалент EUR (Євро) - 154 500 грн. 00 коп.
- загальна вартість товару за специфікацією складає - 6 259 289 грн. 40 коп., у тому числі ПДВ - 1 043 214 грн. 90 коп. Загальна вартість партії товару за специфікацією у валютному еквіваленті складає - 154 500, 00 EUR (Євро).
У розділі 2 договору сторонами були погоджені умови щодо ціни товару (ціни договору, зокрема:
- ціна договору становить загальну вартість товару, поставленого покупцю за договором (пункт 2.1. договору);
- сторони встановлюють ціну договору та вартість поставленого за договором товару в національній валюті України - гривнях, а також визначають їх грошовий еквівалент в іноземній валюті - EUR (Євро), які зазначаються постачальником у специфікації, що є невід`ємною частиною договору (пункт 2.2. договору); 
- сторони домовились, що для перерахунку вартості товару (ціни договору) в національну валюту України та визначення валютного еквіваленту кожного платежу використовується курс продажу EUR (Євро), на Міжбанківському валютному ринку України (далі - Міжбанківський курс) згідно з даними, оприлюдненими на Українському фінансовому сервері на сайті за адресою: www.udinform.com в розділі "Міжбанківський ринок" (в колонці - курс гривні під словом ASK з колонки "Мах за період") (пункт 2.3. договору); 
- якщо у день, що передує дню оплати будь-якої частини вартості товару, курс продажу EUR (Євро), на УМВБ збільшиться порівняно з курсом продажу EUR (Євро), на УМВБ, зазначеному в специфікації, то сума у гривнях, що підлягає сплаті покупцем в якості оплати частини вартості товару, визначається шляхом множення зазначеного у специфікації грошового еквіваленту відповідної частини вартості товару у EUR (Євро), на курс продажу EUR (Євро), на УМВБ у день, який передує дню фактичного здійснення оплати покупцем будь-якої частини вартості товару (пункт 2.4. договору); 
- якщо у день, що передує дню оплати будь-якої частини вартості товару, курс продажу EUR (Євро) на УМВБ зменшиться порівняно з курсом продажу EUR (Євро) на УМВБ, зазначеному в специфікації, то розмір відповідного платежу не підлягає перерахуванню і сплачується покупцем у гривнях згідно з курсом продажу EUR (Євро) на УМВБ, зазначеному у специфікації та не може бути меншим тієї суми, що вказана у специфікації (пункт 2.5. договору).
В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу. 
Так, у розділі 4 договору сторонами були погоджені умови та строки поставки товару, зокрема:
- поставка товару здійснюється партіями за правилами "Інкотермс-2010" на умовах, що зазначаються в специфікаціях до договору (пункт 4.1. договору);
- на кожну партію товару, що постачається покупцеві сторони складають специфікацію, в якій зазначаються найменування, асортимент (номенклатура), кількість, ціна за одиницю товару, термін поставки, строк оплати та вартість партії товару (пункт 4.2. договору); 
- поставка продавцем товару покупцю підтверджується видатковою накладною (пункт 4.4. договору). 
У пункті 4 Специфікації сторони погодили наступні умови щодо терміну та умов поставки: поставка товару здійснюється продавцем у термін до 04.09.2023 включно після надходження другої частини вартості партії товару на розрахунковий рахунок продавця. Передача товару здійснюється продавцем після надходження 100% вартості партії товару на розрахунковий рахунок продавця у відповідності з правилами "Інкотермс-2010" на умовах DAP за адресою: Житомирська область, Попельнянський pайон, село Паріпси. При несвоєчасному виконанні покупцем грошових зобов`язань згідно з пунктом 2, підпунктом 2.1., підпунктом 2.2. специфікації, продавець має право перенести термін поставки товару. Покупець зобов`язаний своєчасно прийняти товар та розвантажити його власними силами, та за власний рахунок.
Відповідно до умов пунктів 4.5. та 4.6. договору датою поставки товару вважається дата виданої продавцем видаткової накладної, в якій уповноважений покупцем на отримання товару представник розписався про його отримання . Право власності та ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) товару переходить від постачальника до покупця з дати поставки товару (пункт 4.5. договору) та повної оплати товару покупцем (пункт 4.6. договору).
Як убачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивачем 04.09.2023 був поставлений відповідачу товар на загальну суму 6 259 289 грн. 40 коп., на підтвердження чого позивачем та відповідачем була складена та підписана видаткова накладна № 2524 від 04.09.2023 на суму 6 259 289 грн. 40 коп., а також Акт приймання-передачі товару від 04.09.2023.
Товар, зазначений у вище вказаній видатковій накладній № 2524 від 04.09.2023, прийнято у позивача без будь-яких зауважень до її оформлення. Видаткова накладна підписана представниками як позивача так і відповідача без будь-яких зауважень та скріплена печатками обох підприємств. 
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2023 по справі № 904/2511/24 позовні вимоги були частково задоволені, закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення основного боргу в сумі 483 021 грн. 84 коп., стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Харвест Ко" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертехінвест" 647 200 грн. 45 коп. - основного боргу, 34 418 грн. 43 коп. - 3% річних та 8 179 грн. 43 коп. - частину витрат по сплаті судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:
З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, в порядку частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частині неоспорюваних сторонами обставин справи відносно того, що: 28.06.2023 між ТОВ "Інтертехінвест" (продавець) та ТОВ "Харвест Ко" (покупець) укладено договір купівлі-продажу сільськогосподарської техніки № 3-28/06/23, за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупця сільськогосподарську техніку, а покупець - прийняти товар та оплатити його вартість; сторонами підписано Специфікацію № 1 від 28.06.2023, якою узгоджено поставку товару (приставки для зернозбирального комбайну CLAAS MAXFLEX 930) на загальну суму 6 259 289,40 грн., що у валютному еквіваленті складає 154 500,00 EUR; 04.09.2023 позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 6 259 289,40 грн., що підтверджується видатковою накладною № 2524 від 04.09.2023 та Актом приймання-передачі товару від 04.09.2023; відповідач здійснював оплату поставленого товару частинами у період з 03.07.2023 по 26.09.2024; рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2024 у справі № 904/2511/24, яке набрало законної сили, встановлено факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором, стягнуто з відповідача 647 200,45 грн. основного боргу, 34 418,43 грн. 3% річних, у задоволенні вимог про стягнення пені відмовлено у зв`язку з неправильним розрахунком пені в іноземній валюті; 26.09.2024 відповідачем виконано рішення суду у справі № 904/2511/24, заборгованість погашена у повному обсязі.
Розглянувши та дослідивши наявні матеріали справи, доводи апеляційної скарги, висновки суду касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.08.2025 у даній справі, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції від 27.01.2025 слід залишити без змін з огляду на наступне.
Як свідчить з матеріалів справи, факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу від 28.06.2023 № 3-28/06/23 встановлений рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2024 у справі № 904/2511/24, яке набрало законної сили 25.09.2024.
Вказане судове рішення має преюдиційне значення для цієї справи, а встановлені ним обставини, зокрема щодо факту порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання та погашення заборгованості 26.09.2024, відповідно до частини першої статті 75 Господарського процесуального кодексу України, не підлягають повторному доказуванню.
Разом з тим, рішенням у справі № 904/2511/24 у задоволенні позовних вимог про стягнення пені відмовлено. Як убачається зі змісту зазначеного рішення, підставою для відмови стало те, що позивач здійснив розрахунок пені з порушенням вимог законодавства та умов договору, а саме - нарахував пеню в іноземній валюті з визначенням її гривневого еквівалента на дату розрахунку, тоді як відповідно до приписів цивільного законодавства та правових висновків Верховного Суду пеня підлягає обчисленню у національній валюті України - гривні, за кожен день прострочення із застосуванням облікової ставки Національного банку України (див. постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.03.2020 в справі № 916/4693/15, від 23.11.2018 в справі № 922/4404/17 та постанові Верховного Суду від 06.03.2019 в справі №916/4692/15).
Крім того, суд у справі № 904/2511/24 дійшов висновку про відсутність можливості здійснити власний розрахунок пені у зв`язку з ненаданням позивачем належних вихідних даних для такого розрахунку.
Отже, відмова у задоволенні вимог про стягнення пені у справі № 904/2511/24 була зумовлена не відсутністю права позивача на стягнення пені як способу відповідальності за порушення грошового зобов`язання, а обранням неналежного способу захисту такого права.
Відповідно до усталеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постановах від 29.09.2020 у справі №378/596/16-ц, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, неправильний вибір способу захисту є підставою для відмови у позові. 
Разом з тим, вищенаведене не позбавляє особу права на повторне звернення до суду з вимогами, сформульованими відповідно до належного способу захисту.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що звернення позивача з позовом у справі № 904/4571/24, в якому заявлено вимогу про стягнення пені, розрахованої з урахуванням вимог законодавства та умов договору, не може розцінюватися як повторне звернення з тотожними вимогами.
Як убачається з матеріалів справи, у справі № 904/4571/24 заявлено вимоги про стягнення пені за період з 21.07.2023 по 26.09.2024, тоді як у справі № 904/2511/24 предметом судового розгляду були вимоги про стягнення пені за інший період — з 21.07.2023 по 10.06.2024. Відтак, обсяг заявлених до стягнення сум та часові межі нарахування пені не є тотожними.
При цьому матеріали справи № 904/2511/24 не містять деталізованого розрахунку пені, що унеможливлює встановлення повної тотожності предмета позову у порівнюваних справах.
Колегія суддів враховує, що у справах № 904/2511/24 та № 904/4571/24 є ідентичними сторони спору, співпадають підстави позовів, які полягають у неналежному виконанні відповідачем договірних зобов`язань, а також правова кваліфікація спірних правовідносин. Водночас матеріально-правові вимоги не є тотожними, оскільки у новій справі пеня обрахована за інший період, із застосуванням даних щодо відповідних валютних курсів, визначених умовами договору, та з урахуванням правових висновків Верховного Суду, і заявлена до стягнення в іншому розмірі.
За таких обставин підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України відсутні.
При прийнятті рішення, колегія суддів також враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа та характеру його порушення, невизнання або оспорення. 
Отже, позов у даній справі є самостійним способом захисту порушеного права, спрямованим на стягнення пені за інший період нарахування, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати його тотожним позову у справі № 904/2511/24.
Таким чином, у даній справі не встановлено сукупності умов, передбачених пунктом 3 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України, для закриття провадження у справі.
Отже, позови не є тотожними, оскільки відсутній збіг предмета спору, зокрема в частині періоду нарахування пені.
За таких обставин відсутні підстави вважати, що у даній справі наявна сукупність умов, передбачених пунктом 3 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України, для закриття провадження у справі.
Враховуючи вищенаведене, колегією суддів відхиляються доводи апелянта в частині: «… Таким чином, проаналізувавши зміст позовної заяви, яка є предметом розгляду у даній справі та зміст позовної заяви, яка була предметом розгляду у справі №904/2511/24, можна зробити висновок про те, що не дивлячись на інший спосіб розрахунку пені, склад сторін, предмет та підстави позову у даній справі та у справі №904/2511/24 є тотожними, при цьому рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2024 у справі №904/2511/24 є таким, що набрало законної сили.
Приймаючи оскаржуване рішення суд взяв за основу доводи позивача про те, що у справі №904/2511/24 ним неправильно обрано спосіб захисту порушеного права, і це дає йому підстави на повторне звернення до суду з позовними вимогами, що відповідають іншому способу захисту.
Однак, такий висновок на думку відповідача є хибним, оскільки не вважаються зміною предмету чи підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального та процесуального права (пункт 7.43. постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі N 924/1473/15 (провадження N 12-15гс19)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №9901/433/18 зазначено, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.
Також суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні зазначив, що «оскільки предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які визначені, зокрема, статтею 16 ЦК України, то зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, що може полягати в обранні позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права в межах спірних правовідносин, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.
Чинні процесуальні норми ГПК України не позбавляють заявника права на розгляд спору про той же предмет, у разі зазначення ним інших підстав позову та надання доказів, якими він обґрунтовує ці підстави.
У справі № 904/4571/24, що розглядається, позивач ТОВ "Інтертехінвест" просить стягнути з відповідача ТОВ “Харвест Ко” пеню за договором купівлі-продажу сільськогосподарської техніки за № 3-28/06/23 від 28.06.2023 р., виходячи із розміру, що обчислений в національній валюті України - гривні щоденно із застосуванням курсу валют на кожен день прострочення зобов`язання у розмірі 440 490,84 грн. за період з 21.07.2023 р. по 26.09.2024р.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.09.2024 року у справі № 904/2511/24, що набрало законної сили, суд відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені не у зв`язку з відсутністю підстав, а тому що матеріально- правова вимога позивача не відповідає належному способу захисту порушеного права.»
Однак, такий висновок не відповідає дійсності.
Як вище зазначалось, підставою відмови позивачу у стягненні пені у справі № 904/2511/24 судом зазначено не обрання позивачем «неналежного способу захисту», а «порушення приписів чинного законодавства та умов договору».
Неправильний, зроблений у порушення приписів чинного законодавства та умов договору розрахунок пені, не тотожний поняттю «неналежний спосіб захисту».
Далі у оскаржуваному рішенні судом зазначено наступне:
Позов у справі № 904/4571/24 не містить зміну стилістики та підміну понять чи обставин справи з метою здійснення судом іншої переоцінки правовідносин між сторонами. Навпаки, позивач наголошує, що обставини справи є встановленими судовим рішенням, посилається на преюдицію фактів, та з метою захисту судом порушеного права, обравши інший спосіб захисту у межах спірних правовідносин, змінив матеріально-правові вимоги і звернувся до суду з іншим позовом.
Як зазначалося, для закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України потрібна наявність трьох складових, а саме: тотожність сторін спору, тотожність предмета позову, тотожність підстави позову, тобто, коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, якими обґрунтовуються звернення до суду.
Суд погоджується з тим, що у справах № 904/2511/24 та № 904/4571/24 однаковими є сторони спору, співпадають підстави позовів, а саме неналежне виконання відповідачем обов`язків за договором, та правова кваліфікація спірних правовідносин. Водночас предмет позову (матеріально-правові вимоги) є різними, так як пеня у новому позові обрахована на підставі правових висновків Верховного суду та умов договору, із застосуванням курсів валют різних періодів, заявлена до стягнення у різному розмірі та за різний період, підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України відсутні».
Відповідач не може погодитись з викладеним висновком суду, що предмет позову (матеріально-правові вимоги) є різними. Предмет позову- стягнення пені, є тотожним так само, як і його підстави.…» як такі, що носять характер помилки вибіркових доказів, оскільки вказуючи на окремі дані, які, як здається апелянтові, підтверджують його позицію, він ігнорує значну частину даних, які їй суперечать.
Відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із стятими 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно з частиною 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
На підставі частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як вбачається з матеріалів справи, встановлено факт укладення між сторонами договору, належного виконання позивачем своїх зобов`язань за цим договором, а також порушення відповідачем строків оплати отриманого товару, що призвело до тривалого існування заборгованості перед позивачем.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що у відповідності до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Відповідно до вимог статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті чинне законодавство не містить.
Статтею 524 ЦК України встановлено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане в гривнях.
Згідно ч.2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення відповідачем грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу від 28.06.2023 № 3-28/06/23 та наявність правових підстав для нарахування пені.
Як встановлено судом, з урахуванням умов оплати, погоджених сторонами у Специфікації до договору, строк виконання зобов`язання з оплати поставленого 04.09.2023 товару настав, однак відповідачем у визначений строк виконаний не був.
Відповідно до положень ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені (ст.549 ЦК України).
Відповідно до статті 1, 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Пунктом 7.2. Договору передбачено, що у разі невиконання або неповного виконання умов договору, винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого/непоставленого товару за кожний день прострочення платежу/поставки.
Аналіз наведених вище норм чинного законодавства та умов договору свідчить про те, що максимальний розмір пені, визначений Законом та погоджений сторонами у договорі, пов`язаний із розміром подвійної облікової ставки Національного банку України. При цьому оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.
Враховуючи викладені норми чинного законодавства України, а також умови пунктів 2.3, 2.4, 7.4 Договору, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що позивачем заявлено до стягнення пеню, розраховану у національній валюті України – гривні, з щоденним застосуванням курсу іноземної валюти, у загальному розмірі 440 490,84 грн за період прострочення з 21.07.2023 по 26.09.2024.
Неустойка (пеня) відповідно до її правової природи є одночасно способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за його порушення. Її призначення полягає у стимулюванні належного виконання зобов`язань боржником, а також у захисті майнових прав та інтересів кредитора шляхом компенсації негативних наслідків порушення, зокрема втрат, пов`язаних із несвоєчасним отриманням грошових коштів та недосягненням очікуваних результатів господарської діяльності.
У спірних правовідносинах пеня виконує компенсаційну функцію, спрямовану на відновлення порушеного майнового становища ТОВ «Інтертехінвест», яке виникло у зв`язку з неналежним та несвоєчасним виконанням ТОВ «Харвест Ко» договірних зобов`язань щодо здійснення розрахунків.
Оцінивши наведені обставини у сукупності з умовами договору та нормами чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог у цій частині та їх доведеність належними і допустимими доказами, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки зобов`язання відповідно до вимог закону та умов договору повинні виконуватися належним чином і у встановлені строки.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені колегія суддів зазначає наступне:
Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому належить взяти до уваги ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; а також не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Закон не містить вичерпного переліку обставин, які можуть бути враховані судом при зменшенні розміру неустойки, тому боржник і кредитор мають право посилатися й на інші обставини, які мають довести, а суд - оцінити при ухваленні рішення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК (справедливість, добросовісність, розумність), та з дотриманням правил статті 86 ГПК, на власний розсуд, за внутрішнім переконанням, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.
Отже питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статті 86 ГПК за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.
Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, а саме статей 551 ЦК та 233 ГК, неодноразово викладався Верховним Судом у постановах, зокрема від 23.10.2019 у справі №917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі №916/545/19, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19, від 19.02.2020 у справі №910/1303/19, від 26.02.2020 у справі №925/605/18, від 17.03.2020 у справі №925/597/19, від 18.06.2020 у справі №904/3491/19, від 14.04.2021 у справі №922/1716/20.
У постановах від 12.06.2019 у справі №904/4085/18 та від 09.10.2019 у справі №904/4083/18 Верховний Суд також зазначив, що зменшення розміру пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.
Необхідно зауважити, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, з розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення пені.
Господарський суд об`єктивно оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання). Вказану правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №908/1453/17.
Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі статтею 3 ЦК є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.
Господарський суд повинен об`єктивно комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.
При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК та 233 ГК щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (аналогічні правові висновки наведено в постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №915/2095/19, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 19.02.2020 у справі №910/1199/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, на неврахування висновків у якій посилається позивач у своїй касаційній скарзі).
Колегія суддів враховує, що всі вищезазначені висновки Верховного Суду щодо застосування статті 551 ЦК та статті 233 ГК є загальними (універсальними) для правовідносин про стягнення неустойки, однак результат їх застосування може бути різним (наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки) в залежності від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі.
Приймаючи оскаржуване рішення в частині зменшення заявленого до стягнення розміру пені, суд першої інстанції, з урахуванням необхідності дотримання балансу інтересів сторін, дійшов висновку про можливість зменшення її розміру не більше ніж на 20%.
Суд виходив із того, що порушення строків виконання грошового зобов`язання мало місце, при цьому відповідачем не доведено наявності обставин, які б об`єктивно та істотно унеможливлювали або ускладнювали своєчасне здійснення розрахунків у строки, визначені договором. Умови договору, зокрема порядок і строки оплати, були відомі відповідачу, який, належним чином виконавши зобов`язання у встановлений строк, міг би уникнути нарахування штрафних санкцій або суттєво зменшити їх розмір.
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що подальше зменшення штрафних санкцій призвело б до втрати неустойкою її стимулюючої функції як засобу забезпечення належного виконання зобов`язань.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що апелянтом не спростовано висновків суду першої інстанції, які стали підставою для часткового зменшення розміру заявленої до стягнення пені, а доводи апеляційної скарги зводяться фактично до незгоди з оцінкою судом першої інстанції співмірності заявлених штрафних санкцій наслідкам порушення зобов`язання та не містять посилань на обставини, які б свідчили про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Відтак, з урахуванням зменшення на 20%, розмір пені, що підлягає стягненню, становить 352 392,67 грн (440 490,84 грн – 20%).За таких обставин підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в цій частині колегія суддів не вбачає.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
В даній справі колегія суддів дійшла висновку, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.
У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, викладених в рішенні суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.
З урахуванням вищевикладеного, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку залишити без задоволення апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Харвест КО", а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2025 у справі № 904/4571/24, відповідно, залишити без змін.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 5 443,07 грн. покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Харвест КО" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2025 у справі № 904/4571/24 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2025 у справі № 904/4571/24 – залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариства з обмеженою відповідальністю "Харвест КО".
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.
Повний текст постанови суддями Дарміним М.О. та Чус О.В. підписано 14.05.2026р., суддею Кощеєвим І.М, у зв`язку з перебуванням у відпустці, ______________.
Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус