Справа № 185/4426/26
Провадження № 2/185/5876/26
З А О Ч Н Е 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 травня 2026 року м. Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Бондаренко В.М.,
за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,
розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні у м. Павлограді Дніпропетровської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2026 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на частку житлового будинку АДРЕСА_1 . 
Позиція позивача
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він є власником частки житлового будинку АДРЕСА_1 , тоді, як інший співвласник частки житлового будинку – ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач ОСОБА_2 є сином померлої та спадкоємцем її майна за заповітом, який до наступного часу право власності на частку житлового будинку не оформив. Відповідач ніколи не проживав у зазначеному житловому будинку та не заперечував щодо користування позивачем іншою часткою житлового будинку, яка належала його матері, будь-яких претензій або зацікавленості до цієї частки не висував. Тобто, позивач більше 15 років відкрито та добросовісно користується цілим житловим будинком, сплачує комунальні послуги, проводить поточний ремонт зазначеного житлового будинку, а також має намір приватизувати земельну ділянку під житловим будинком. Тому він змушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю на іншу частку житлового будинку. 
Заяви, клопотання сторін; інші процесуальні дії у справі 
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2026 року було відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2026, за клопотанням позивача ОСОБА_1 , витребувано з Першої павлоградської державної нотаріальної контори Павлоградського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України належним чином завірену спадкову справу № 278, заведеної 14.04.2010 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .
У порядку ст. 178 ЦПК України, відповідач не скористались своїм правом щодо подачі відзиву на позовну заяву.
У судове засідання позивач не з`явився, відповідно до поданої заяви, просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно.
Фактичні обставини, встановлені судом
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві особистої власності належить частка житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.07.2021, посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицькою Ю.А., реєстровий номер 1-1173, із реєстрацією цього права власності, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 267827497 від 28.07.2021.
Відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, інша, частка житлового будинку АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право власності, виданого 13.08.1996 Павлоградським житловим відділом, розпорядження № 9552.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 , виданим 30.11.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління, актовий запис № 16208.
За життя, 01.12.2007 ОСОБА_3 заповіла усе своє майно ОСОБА_2 , відповідно до заповіту, посвідченого 01.12.2007 Першою Павлоградською держнотконторою, реєстровий номер 1-6335. 
Зі спадкової справи № 278, заведеної 14.04.2010 у Першій Павлоградській державній нотаріальній конторі Дніпропетровської області після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся син померлої: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Проте, як вбачається з копії спадкової справи, заведеної після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , до наступного часу, свідоцтво про право власності за заповітом на частку житлового будинку АДРЕСА_1 , державним нотаріусом не видано.
Відповідно до матеріалів справи, відомості про місце проживання відповідача на території України відсутні. 
Як вбачається із акту, складеного квартальним комітетом № 52 м. Павлограда, позивач ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Крім своєї частки, з 2010 року володіє іншою часткою житлового будинку, яка належить ОСОБА_3 , сплачує комунальні послуги, проводить поточний ремонт зазначеного житлового будинку. 
Крім того, як вбачається з відмітки паспорта позивача, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
З позову вбачається, що позивач відкрито та добросовісно користується цілим житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , більше 15 років, тоді, як відповідач ніколи не проживав у цьому житловому будинку, не заперечував щодо користування позивачем іншою часткою житлового будинку, яка належала його матері, будь-яких претензій або зацікавленості до цієї частки після смерті матері не висував. 
Норми права, які застосував суд та висновки
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, необхідно виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнішнього володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.
Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
До вищевказаних висновків Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17.
При вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності (див. постанови Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі №201/12550/16-ц, від 15 червня 2020 року у справі №323/2677/17, 10 лютого 2022 року, у справі №622/284/20, від 05 червня 2023 року у справі №368/1297/20, від 25 квітня 2023 року у справі №465/3716/18).
Таким чином, позивач повинен довести: законність об`єкта володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).
Відповідно до ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи те, що власник 1/2 частки житлового будинку ОСОБА_3 померла, а відповідач по справі, у передбаченому законом порядку, не оформив спадщину за заповітом, добросовісності та відкритості володіння позивачем цілим житловим будинком, а також давності такого володіння (більше 15 років) та його безперервність, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. 
Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 274, 279, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд –
У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, - задовольнити в повному обсязі.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , право власності на частку житлового будинку АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач – ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 . 
Відповідач – ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 . 

Суддя         В.М. Бондаренко