Справа № 420/8237/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді – Стефанова С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Хаджибейському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправним і скасування рішення про відмову в призначенні соціальної допомоги та зобов`язання вчинити певні дії,- 

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 25 березня 2026 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Хаджибейському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасування рішення Управління соціального захисту населення в Хаджибейському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 30 грудня 2025 року про відмову в призначенні соціальної допомоги із одночасним зобов`язанням відповідача Управління соціального захисту населення в Хаджибейському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити позивачу ОСОБА_1 компенсацію за надання соціальної послуги з догляду за матір`ю ОСОБА_2 на непрофесійній основі, починаючи з 21 листопада 2025 року. 
Позиція позивача обґрунтовується наступним 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 листопада 2025 року позивач звернулась до відповідача із заявою про нарахування і виплату компенсації з надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі за матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачем і згідно з медичним висновком ЛКК від 20 листопада 2025 року №7/222 потребує постійного стороннього догляду. 30 грудня 2025 року позивач отримала копію рішення відповідача від 30 грудня 2025 року про відмову в призначенні соціальної допомоги з посиланням на те, що позивач ніби то не надала медичного висновку про наявність порушення функцій організму, через які особа не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує постійного стороннього догляду, затвердженим МОЗ на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2025 року № 1172 «Про внесення змін до порядків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859».
Вважаючи протиправним рішення Управління соціального захисту населення в Хаджибейському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 30 грудня 2025 року про відмову в призначенні соціальної допомоги, позивачка звернулась до суду з цим позовом. 
Позиція відповідача обґрунтовується наступним 
Відповідач не погоджується із заявленими позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та безпідставними та зазначає, що 21.11.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася до Управління з заявою про призначення компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі. Умови призначення і виплати компенсації визначені Порядком подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859 (далі – Порядок № 859). Постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2025 № 1172 до п. 7 вищезазначеного Порядку були внесені зміни, а саме: передбачено, що фізична особа, яка звертається за призначенням компенсації, подає висновок про наявність порушення функцій організму, через які особа не може самостійно пересуватися та/ або самообслуговуватися, і потребує постійного стороннього догляду, за формою, затвердженою МОЗ. З метою уніфікації підходу до визначення потреби в постійному сторонньому догляді видається висновок за формою № 080-4/о. Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні компенсації, оскільки наданий нею висновок не відповідав формі, затвердженій МОЗ. Додатково повідомляємо, що відповідно до Порядку № 859 в редакції, чинній на момент звернення ОСОБА_1 до Управління, при визначенні права на призначення компенсації на догляд враховувався середньомісячний сукупний дохід особи, яка потребує надання соціальних послуг. У разі, якщо дохід перевищує прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, установлений законом на 1 січня календарного року, в якому надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, така компенсація не призначається. Таким чином, права на компенсацію на момент звернення заявниця не мала, оскільки вищезазначений дохід перевищував прожитковий мінімум на 1 особу. Так, пенсія ОСОБА_2 складала 5101,32 грн на місяць (довідка про доходи додається), в той час як прожитковий мінімум на одну особу станом на 1 січня 2025 року складав 2920,00 грн. 
Процесуальні дії та клопотання учасників справи 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26 березня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку ст.262 КАС України.
08 квітня 2026 року від Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву.
13 квітня 2026 року від позивача до суду надійшли заперечення на відзив. 
Станом на 08 травня 2026 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило. 
Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. 
Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалася позиція позивача, перевіривши її доказами, суд встановив наступні факти та обставини. 
Обставини справи встановлені судом
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території, а саме із м. Херсона згідно довідки про взяття її на облік в якості внутрішньо переміщеної особи від 09 вересня 2024 року № 5137-5003439734, і проживає в АДРЕСА_1 . 
З копії свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_1 від 29 січня 1974 року вбачається, що дівоче прізвище позивача ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 є матір`ю позивача. 
Із змісту копії свідоцтва про укладення шлюбу № НОМЕР_2 від 29 серпня 1998 року вбачається, що позивач внаслідок укладення шлюбу з громадянином ОСОБА_4 обрала прізвище чоловіка. 
Із змісту копії належного позивачу паспорту громадянина України для внутрішнього користування серії НОМЕР_3 від 19 травня 1999 року, виданого Дніпровським РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області вбачається, що прізвище позивача визначено як ОСОБА_5 . 
Із змісту копії медичного висновку ЛКК № 7/222 від 20 листопада 2025 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаюча в АДРЕСА_1 потребує постійного стороннього догляду. 
Із змісту копії безстрокового медичного висновку від 20 листопада 2025 року № 7/222 форми №080-4/о про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючій в АДРЕСА_1 , рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. 
Даний висновок надається для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
21 листопада 2025 року позивач звернулась до відповідача із заявою про нарахування і виплату компенсації з надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі за матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з позивачем і згідно з медичним висновком ЛКК від 20 листопада 2025 року №7/222 потребує постійного стороннього догляду.
Рішенням Управління соціального захисту населення в Хаджибейському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 30.12.2025 року позивачці відмовлено в призначенні соціальної допомоги з посиланням на те, що позивач не надала медичного висновку про наявність порушення функцій організму, через які особа не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує постійного стороннього догляду, затвердженим МОЗ на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2025 року № 1172 «Про внесення змін до порядків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859». 
Вважаючи протиправним рішення Управління соціального захисту населення в Хаджибейському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 30 грудня 2025 року про відмову в призначенні соціальної допомоги, позивачка звернулась до суду з цим позовом. 
Джерела права та висновки суду
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускає бездіяльність.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 17 статті 1 Закону України «Про соціальні послуги» від 17.01.2019 № 2671-VIII (далі - Закон № 2671-VIII) передбачено, що соціальні послуги - дії, спрямовані на профілактику складних життєвих обставин, подолання таких обставин або мінімізацію їх негативних наслідків для осіб/сімей, які в них перебувають.
Відповідно до частини третьої статті 13 Закону № 2671-VIII до надавачів соціальних послуг недержавного сектору належать підприємства, установи, організації, крім визначених частиною другою цієї статті, громадські об`єднання, благодійні, релігійні організації, фізичні особи - підприємці та фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності.
Згідно із пунктами 1, 4 частини шостої статті 13 Закону № 2671-VIII фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є: особами з інвалідністю І групи; невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися.
За приписами абзаців першого, четвертого, п`ятого, восьмого частини сьомої статті 13 Закону № 2671-VIII фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд. Компенсація за догляд фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, виплачується фізичним особам - надавачам соціальних послуг, які не перебувають у трудових відносинах, не є фізичними особами - підприємцями, не провадять незалежної професійної діяльності (наукової, літературної, артистичної, художньої, освітньої або викладацької, а також медичної, юридичної практики, у тому числі адвокатської, нотаріальної діяльності тощо), не перебувають на обліку як безробітні. Компенсація за догляд фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності на професійній основі, виплачується відповідно до тристороннього договору про надання соціальних послуг з догляду, що укладається у письмовій формі між фізичною особою - надавачем соціальних послуг з догляду, отримувачем соціальних послуг з догляду або його законним представником та структурним підрозділом з питань соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, виконавчих органів міської ради міст обласного значення, рад об`єднаних територіальних громад. Порядок подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації за догляд затверджує Кабінет Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку № 859 передбачено, що цей Порядок встановлює механізм призначення і виплати компенсації за догляд (далі - компенсація), що призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг (далі - фізична особа, яка надає соціальні послуги) особам із числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (далі - соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі) та є, зокрема, особами з інвалідністю І групи; невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 859 компенсація призначається і виплачується структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад (далі - уповноважені органи) за місцем проживання/перебування осіб, яким надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
Згідно із пунктом 6 Порядку № 859 для отримання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги, подаються до уповноваженого органу заява про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі та документи/відомості у паперовій або електронній формі, зазначені в пункті 7 цього Порядку.
За приписами пункту 14 Порядку № 859 компенсація призначається з місяця звернення за нею, якщо протягом місяця з дня звернення подано всі необхідні документи. Рішення про призначення компенсації або про відмову в її наданні приймається уповноваженим органом протягом 10 днів з дати подання документів, зазначених у пункті 7 цього Порядку, і наступного дня після його прийняття надсилається фізичній особі, яка надає соціальні послуги. Для підтвердження факту спільного проживання з особою, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, та догляду за нею складається акт про проведення обстеження сім`ї фахівцями уповноваженого органу. Форма акта про проведення обстеження сім`ї затверджується Мінсоцполітики. Якщо фізична особа надає соціальні послуги за місцем проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, але має інше зареєстроване місце проживання, обстеження сім`ї для встановлення факту догляду є обов`язковим.
Пунктом 17 Порядку № 859 визначено, що рішення уповноваженого органу про відмову у призначенні компенсації може бути оскаржено у визначеному законодавством порядку.
Згідно з пунктом 7 Порядку № 859 призначення і виплата компенсації здійснюються уповноваженим органом з місяця подання фізичною особою, яка надає соціальні послуги, таких документів:
1) у паперовій формі:
заяви про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі;
заяви про згоду отримувати соціальні послуги;
копії свідоцтва про народження дитини (у разі надання дитині соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі);
декларації про доходи та майновий стан (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї) за формою, затвердженою Мінсоцполітики. У декларації також зазначається інформація про склад сім`ї фізичної особи, яка надає соціальні послуги;
копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (для осіб з інвалідністю) або витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи; 
висновку про наявність порушення функцій організму, через які особа не може самостійно пересуватися та/або самообслуговуватися і потребує постійного стороннього догляду, за формою, затвердженою МОЗ;
копії медичного висновку про дитину з інвалідністю віком до 18 років за формою, затвердженою МОЗ;
довідки про захворювання дитини на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне (орфанне) захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, про те, що дитина отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що видана лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими МОЗ;
копії рішення суду про обмеження цивільної дієздатності або визнання недієздатною особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі (для недієздатних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена);
копії рішення суду або органу опіки та піклування про призначення опікуна або піклувальника особі, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі (для опікунів або піклувальників).
Копії поданих документів засвідчуються посадовими особами уповноваженого органу або центру надання адміністративних послуг, який прийняв заяви про згоду надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі та про згоду отримувати соціальні послуги.
Оскаржуваним рішенням Управління соціального захисту населення в Хаджибейському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 30.12.2025 року позивачу відмовлено у призначенні компенсації фізичним особам, які надають послуги з догляду на непрофесійній основі, з тієї підстави, що позивач не надала медичного висновку про наявність порушення функцій організму, через які особа не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує постійного стороннього догляду, затвердженим МОЗ на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2025 року № 1172 «Про внесення змін до порядків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859». 
Разом з тим з наявних в матеріалах справи доказів, судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території, а саме із м. Херсона згідно довідки про взяття її на облік в якості внутрішньо переміщеної особи від 09 вересня 2024 року № 5137-5003439734, і проживає в АДРЕСА_1 . 
З копії свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_1 від 29 січня 1974 року вбачається, що дівоче прізвище позивача ОСОБА_3 , а ОСОБА_2 є матір`ю позивача. 
Із змісту копії свідоцтва про укладення шлюбу № НОМЕР_2 від 29 серпня 1998 року вбачається, що позивач внаслідок укладення шлюбу з громадянином ОСОБА_4 обрала прізвище чоловіка. 
Із змісту копії належного позивачу паспорту громадянина України для внутрішнього користування серії НОМЕР_3 від 19 травня 1999 року, виданого Дніпровським РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області вбачається, що прізвище позивача визначено як ОСОБА_5 . 
Із змісту копії медичного висновку ЛКК № 7/222 від 20 листопада 2025 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаюча в АДРЕСА_1 потребує постійного стороннього догляду. 
Із змісту копії безстрокового медичного висновку від 20 листопада 2025 року № 7/222 форми №080-4/о про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючій в АДРЕСА_1 , рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. 
Зокрема, у даному висновку зазначено, що він надається для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.
Відтак з викладеного вбачься, що позивачем при зверненні до відповідача було подано, зокрема, медичний висновок ЛКК від 20.11.2025 року № 7/222, а також медичний висновок за формою № 080-4/о від 20.11.2025 року, який прямо передбачений пунктом 7 Порядку № 859 (в редакції, чинній на момент звернення), як документ, що підтверджує потребу особи у постійному сторонньому догляді.
З аналізу зазначених документів вбачається, що вони відповідають вимогам законодавства та підтверджують факт наявності у матері позивача порушень функцій організму, через які вона не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребує постійного стороннього догляду.
Водночас, підставою для відмови у призначенні компенсації відповідач визначив нібито відсутність відповідного медичного висновку встановленої форми, що спростовується дослідженими судом доказами.
Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, оскільки прийняте без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та не є обґрунтованим.
Щодо доводів відповідача про відсутність у позивача права на отримання компенсації у зв`язку з перевищенням середньомісячного доходу особи, яка потребує догляду, суд зазначає наступне.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що при прийнятті оскаржуваного рішення зазначена підстава була покладена в його основу, оскільки у самому рішенні від 30.12.2025 року така підстава не зазначена, а міститься лише посилання на відсутність медичного висновку встановленої форми.
Суд звертає увагу, що суб`єкт владних повноважень не вправі обґрунтовувати правомірність свого рішення іншими підставами, ніж ті, які були покладені в основу його прийняття.
З огляду на викладене, доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими та судом до уваги не приймаються.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що рішення Управління соціального захисту населення в Хаджибейському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 30 грудня 2025 року про відмову у призначенні компенсації є протиправним та підлягає скасуванню. 
Для належного захисту порушених прав позивача суд вважає за можливе зобов`язати Управління соціального захисту населення в Хаджибейському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі у зв`язку з наданням соціальних послуг з догляду за матір`ю ОСОБА_2 , починаючи з 21 листопада 2025 року. 
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Крім цього вищезазначеним Законом визначено, що цей Закон регулює відносини, що
виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини: зі створення передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення
порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб
відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. 
У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах “Проніна проти України” (пункт 23) і “Серявін та інші проти України” (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Бендерський проти України” від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.
В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.
Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.
Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить до задоволення.
Розподіл судових витрат
Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
З урахуванням викладеного та висновку суду про задоволення позову, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки судового збору у розмірі 1331,20 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 12, 14, 139, 242-246, 258, 261, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Хаджибейському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправним і скасування рішення про відмову в призначенні соціальної допомоги та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Управління соціального захисту населення в Хаджибейському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 30 грудня 2025 року про відмову у призначенні соціальної допомоги.
Зобов`язати Управління соціального захисту населення в Хаджибейському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі у зв`язку з наданням соціальних послуг з догляду за матір`ю ОСОБА_2 , починаючи з 21 листопада 2025 року. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення в Хаджибейському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 331 грн. 20 коп. (одна тисяча триста тридцять одна гривня двадцять копійок). 
Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ).
Відповідач: Управління соціального захисту населення в Хаджибейському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (вул. Косовська, 2Д, м. Одеса, 65022, код ЄДРПОУ 36290160).

Суддя С.О. Cтефанов