КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року

справа № 759/26041/24

провадження № 22-ц/824/838/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Музичко С.Г.,
суддів: Ратнікової В.М., Сушко Л.П.
при секретарі: Яхно П.А.

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 березня 2025 року, постановлене під головуванням судді Твердохліба Ю.О. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за розпискою у сумі 6 000,00 доларів США, що станом на 23 листопада 2024 року становить 247 740,00 грн.
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 04 лютого 2024 року між ОСОБА_1 та відповідачем було укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідач отримав від нього гроші в розмірі 6 000,00 доларів США та обіцяв повернути до 01 березня 2024 року. На підтвердження отримання коштів відповідач власноручно написав розписку, в якій зобов`язався повернути борг в розмірі 6 000,00 доларів США.
Однак в зазначений термін відповідач своє зобов`язання не виконав і грошові кошти йому не повернув, на телефонні дзвінки не відповідав, у зв`язку з чим він звернувся до суду.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 березня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 04 лютого 2024 року в розмірі 6 000 (шість тисяч) доларів США.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 476,20 грн та судові витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн, а всього 7 476 (сім тисяч чотириста сімдесят шість) гривень 20 копійок.
Не погоджуючись із рішенням суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Вимоги обґрунтовані тим, що апелянт позов не визнає, не визнає дійсним укладення договору позики та мав надати суду відповідні докази недійсності правочину, що зумовило б неодмінний перехід до розгляду справи у загальному позовному провадженні.
Судом не було надано можливості стороні відповідача у розумний строк надати суду відзив з доказами недійсності правочину, або звернутись до суду із зустрічним позовом.
Розгляд справи такої складності обов`язково мав здійснюватись у загальному позовному провадженні, адже без цього сторона відповідача не змогла б забезпечити докази, поданням клопотання про призначення експертизи, витребування оригіналу розписки (оригінал може бути відсутній у позивача), чого здійснено судом не було.
В матеріалах справи міститься лише копія розписки, оригінал судом не оглядався, його взагалі ніхто не бачив. Разом з тим, для підтвердження наявності боргових відносин та наявності спорі між сторонами, обов`язкова наявність у сторони позивача оригіналу боргової розписки. Адже у разі повернення боргу, оригінал передається боржнику, що не заважає колишньому кредитору мати у себе в наявності копію розписки у безлічі варіантів.
В судове засідання учасники справи не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними належними, допустимими і достатніми доказами, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договором позики від 04 лютого 2024 року в розмірі 6 000 (шість тисяч) доларів США.
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 04 лютого 2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір безпроцентної позики.
На підтвердження договору безпроцентної позики 04 лютого 2024 року ОСОБА_2 власноручно написав розписку про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 6 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 01 березня 2024 року (а. с. 7).
ОСОБА_2 свої зобов`язання перед ОСОБА_1 не виконав, станом на день подачі позову кошти не повернув.
Відповідно до частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі N 464/3790/16-ц (провадження N 14-465цс18).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі N 642/4200/17 (провадження N 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі N 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Колегія суддів зазначає, що наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.
Такий висновок судів узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 червня 2022 року у справі N 344/17277/20.
Під час розгляду апеляційної скарги до матеріалів справи було долучено оригінал розписки від 04.02.2024 року, з якої вбачається, що ОСОБА_2 взяв у борг кошти у ОСОБА_1 , які зобов`язався повернути до 01.03.2024 року.
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові ВС від 08.07.2019 року по справі № 524/4946/16-ц.
В наданій позивачем оригіналі розписки від 04.02.2024 року міститься підтвердження отримання коштів позивачем зі строком повернення та датою отримання. Таким чином, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, вірно встановив характер правовідносин сторін та справжню правову природу розписки, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі, а тому рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст складено 29 червня 2026 року.

Суддя-доповідач

Судді