Справа №519/580/26 
Провадження № 2/519/544/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К РА Ї Н И 

22.05.2026 м. Південне
Південний міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді Лемця С.П.,
за участю секретаря судового засідання Волкової Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 – адвоката Симаченка Євгена Анатолійовича до державного реєстратора відділу надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Південнівської міської ради Одеського району Одеської області Голубенко Аліни Вікторівни про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном,

ВСТАНОВИВ:
Представник позивача звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 19.07.2013, видане Фондом комунального майна Южненської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , належить квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності по 1/5 частки. 
Позивач ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_7 , прізвище після першого шлюбу ОСОБА_8 , після реєстрації другого шлюбу ОСОБА_9 ) є рідною донькою ОСОБА_10 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
19 липня 2013 року ОСОБА_1 разом із іншими членами родини, окрім ОСОБА_10 , приватизували квартиру АДРЕСА_2 .
Згідно інформаційної довідки №454717384 від 03.12.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо про існування арешту на зазначену квартиру, накладеного ухвалою Южного міського суду Одеської області від 20.07.2000, підстава обтяження: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень№5755388 від 11.09.2013.
Рішенням Южного міського суду Одеської області від 17.08.2000 стягнуто з ОСОБА_10 і ОСОБА_11 на користь ОСОБА_12 , солідарно 5300 грн, інфляційні збитки в розмірі 530 грн, понесені позивачем збитки на оренду іншого трактору в сумі 1500 грн, витрати на поїздки до слідчого, в суд та на експертизу в розмірі 410 грн 48 коп., загальна сума для стягнення 7740 грн 48 коп. 
Відповідно до довідки № 5/1/2026 від 05.01.2026 Південного міського суду Одеської області матеріали цивільної справи №2-213/2000 за позовною заявою ОСОБА_12 до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про відшкодування збитків та шкоди – знищені, згідно акту №7, затвердженого головою Южного міського суду Одеської області від 05.05.2008.
У відповіді Південного відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України № 40 від 05.01.2026 зазначено, що на примусовому виконанні відділу не перебуває ухвала Южного міського суду Одеської області від 20.07.2000 у цивільній справі № 2-213/2000 про накладення арешту про майно. 
Таким чином, наявність арешту на майно порушує право власності ОСОБА_1 , внаслідок чого вона позбавлена в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.
Ухвалою Південного міського суду Одеської області від 08.04.2026 відкрито провадження у справі за вищевказаною позовною заявою та розгляд справи здійснено у порядку спрощеного провадження з повідомлення (викликом) сторін. 
Сторона позивача в судове засідання не з`явилася , надала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи без її участі, просила ухвалити рішення на розсуд суду.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 19.07.2013, видане Фондом комунального майна Южненської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , належить квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності по 1/5 частки (а.с. 11).
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №454717384 від 03.12.2025 зареєстровано тип обтяження арешт нерухомого майна, власник ОСОБА_10 , підстава обтяження рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень№5755388 від 11.09.2013 (а.с. 12). 
ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 (а.с.10).
ОСОБА_10 є рідним батьком ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).
25 вересня 2002 року ОСОБА_13 зареєструвала шлюб з ОСОБА_14 та змінила прізвище на « ОСОБА_8 ». 15.01.2008 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_14 розірвано (а.с.8).
19 липня 2013 року ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , отримали свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.11).
04 грудня 2020 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_15 та змінила прізвище на « ОСОБА_9 » (а.с.9).
У провадженні Южного міського суду Одеської області перебувала цивільна справа №2-213/2000 за позовною заявою ОСОБА_12 до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про відшкодування збитків. Рішенням від 17.08.2000 стягнуто з ОСОБА_10 і ОСОБА_11 на користь ОСОБА_12 , солідарно 5300 грн, інфляційні збитки в розмірі 530 грн, понесені позивачем збитки на оренду іншого трактору в сумі 1500 грн, витрати на поїздки до слідчого, в суд та на експертизу в розмірі 410 грн 48 коп., загальна сума для стягнення 7740 грн 48 коп (а.с.14). 
Відповідно до листа Південного міського суду Одеської області Вих. 5/1/2026 від 05.01.2026 матеріали цивільної справи №2-213/2000 за позовною заявою ОСОБА_12 до ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про відшкодування збитків та шкоди – знищені, згідно акту №7, затвердженого головою Южного міського суду Одеської області від 05.05.2008 (а.с.20).
Південненним відділом державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зазначено, що на примусовому виконанні відділу не перебуває ухвала Южного міського суду Одеської області від 20.07.2000 у цивільній справі № 2-213/2000 про накладення арешту про майно (а.с. 21). 
Адвокат Симаченко Є.А. звертався до суду із клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Южного міського суду Одеської області від 20.07.2000 року в рамках цивільної справи № 2-213/2000. Ухвалою від 11.03.2026 по справі № 519/293/26 клопотання про скасування заходів забезпечення позову, подане адвокатом Симаченко Є.А., в інтересах ОСОБА_1 , було повернуто заявнику.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Втручання держави у право на мирне володіння майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм та не суперечити принципам верховенства права.
У пункті 52 рішення «Меньшакова проти України» (заява № 377/02) від 08 квітня 2010 року ЄСПЛ виклав конвенційні стандарти стосовно доступу до суду: Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою ЄСПЛ, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (пункт 25 рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).
Наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном (постанова Верховного Суду від 12.10.2022 по справі №203/3435/21).
У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Суд дійшов висновку, що влада Італії не вжила швидких та належних заходів для розв`язання ситуації та утримувала арешт майна понад допустимі розумні межі.
Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року у справі № 9-зп щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124, частини першої статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.
Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права порушені.
Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, що відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене (пункт 2 цього Рішення).
Обмеження можливості звернення до суду й отримання судового захисту може свідчити про порушення основоположних прав людини.
Наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.
Розглядаючи вказану справу, суд також враховує, що майно/права ОСОБА_10 були обтяжені ухвалою Южного міського суду майже 26 років тому, сам ОСОБА_10 помер у 2022 році, при цьому право власності на вказану квартиру було зареєстровано 19.07.2013 на членів родини, окрім нього. 
Отримати ухвалу Юного міського суду від 20.07.2000 щоб скасувати заходи забезпечення позову ОСОБА_1 також не може, оскільки матеріали справи знищені за строками зберігання.
Таким чином, захистити свої порушені права будь-яким іншим способом, позивач не може.
У практиці Європейського суду з прав людини концепція того, що судовий захист має бути «реальним і дієвим», а не ілюзорним, є фундаментальною. Вона ґрунтується на статтях 6 (право на справедливий суд) та 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції.
У справі «Чуйкіна проти України» (Chuykina v. Ukraine, 2011) ЄСПЛ зазначив, що процесуальні гарантії ст. 6 Конвенції забезпечують кожному право на розгляд справи судом. Це право було б ілюзорним, якби національна система дозволяла, щоб остаточне судове рішення залишалося невиконаним або якщо суд відмовлявся розглядати справу по суті.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд доходить висновку, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, і не спростовані стороною відповідача, а тому позов слід задовольнити.
У відповідності до ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись статтями 3, 12, 81, 141, 259, 265, 268 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:
Задовольнити позов представника ОСОБА_1 – адвоката Симаченка Є.А., до державного реєстратора відділу надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Південнівської міської ради Одеського району Одеської області Голубенко Аліни Вікторівни про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном.
Скасувати обтяження № 2444602, у виді арешту нерухомого майна, реєстраційний № 6143594, зареєстровано 01.12.2007 13:11:54, документи подані для державної реєстрації: ухвала Южного міського суду Одеської області б/н від 20.07.2000, підстава обтяження: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №5755388 від 11.09.2013, особа майно/права якої обтяжуються ОСОБА_10 . 
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: Відділ надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Південнівської міської ради Одеського району Одеської області, місцезнаходження за адресою: 65481, Одеська область, Одеський район, м. Південне, пр. Григорівського Десанту, 18, код.
Повний текст рішення суду складено 22.05.2026.

Суддя Сергій ЛЕМЕЦЬ