П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————

О К Р Е М А Д У М К А

22 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 2а-2193/09/1570	

судді П`ятого апеляційного адміністративного суду Голуб В.А. щодо ухвали П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2026 у справі № 2а-2193/09/1570 про відкриття провадження за апеляційною скаргою Громадської організації «Всеукраїнська спілка автомобілістів» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 у справі за позовом Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів до Головного управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України про скасування наказу № 561-о/д від 20.10.2008 та зобов`язання вчинити певні дії.
Так, у вказаній ухвалі суд задовольнив клопотання Громадської організації «Всеукраїнська спілка автомобілістів» (далі також - ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів») про поновлення строку на апеляційне оскарження. Поновив Громадській організації «Всеукраїнська спілка автомобілістів» строк на апеляційне оскарження постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2009 року.
Поновлюючи строк на апеляційне оскарження суд вказав, що при вирішенні питання про поновлення строку звернення з апеляційною скаргою, насамперед, слід визначити дату, з якої розпочинається відлік тридцяти днів на звернення з апеляційною скаргою. В свою чергу, про наявність постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 у справі № 2а-2193/09/1570 ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» дізналася при ознайомленні з реєстраційною справою. Інших доказів про безпосередню обізнаність апелянта із постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 матеріали даної справи не містять. Апеляційну скаргу відповідачем було подано 19 липня 2021 року, тобто через десять днів з моменту отримання копії постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009, тобто без жодних зволікань та в межах тридцятиденного строку, визначеного статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. Крім того, суд вказав, що відсутність будь-якого доказу про обізнаність апелянта із наявністю постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 не може легітимізувати її остаточність.
З такою ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду не погоджуюсь, тому, відповідно до ч. 3 ст. 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), висловлюю окрему думку.
Так, слід зауважити, що Верховний Суд вже двічі направляв вказану адміністративну справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, в тому числі для вирішення питання поважності пропуску апелянтом строку апеляційного оскарження судового рішення майже на 13 років та можливості відкриття апеляційного провадження (постанови Верховного Суду від 13.03.2024 та від 13.05.2026).
Зокрема, у постанові від 13.05.2026 Верховний Суд зазначив, що доводи касаційної скарги позивача обґрунтовані безпідставністю поновлення строку на апеляційне оскарження. Касаційний суд зауважив, що, приймаючи рішення про поновлення строку, П`ятий апеляційний адміністративний суд не дослідив та не перевірив наявність об`єктивних, підтверджених належними доказами обставин, які б дійсно перешкоджали ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» дізнатися про державну реєстрацію статутних документів Громадської організації «Одеська обласна організація всеукраїнської спілки автомобілістів» (далі також - ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів») в редакції 2008 року та, відповідно, про існування судового рішення суду першої інстанції у цій справі.
З огляду на це, суд касаційної інстанції виснував, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку про наявність підстав для поновлення цього строку після спливу майже 13 років з моменту набрання постановою суду першої інстанції законної сили.
У зв`язку з наведеним Верховний Суд вирішив, що справа підлягає направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При новому розгляді суду належить ретельно дослідити підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009, а також з`ясувати, чи відповідають дійсності твердження апелянта про момент, коли він дізнався про оскаржуване судове рішення. Отже, Верховний Суд чітко констатував, що для поновлення пропущеного строку апелянт мав надати докази існування об`єктивних перешкод, які заважали йому дізнатися про підстави державної реєстрації статутних документів у найкоротший термін.
Варто зауважити, що П`ятий апеляційний адміністративний суд, двічі поновлюючи строк на апеляційне оскарження, виходив лише з того, що постанова Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 апелянтом не отримувалась, оскільки раніше участі у справі він не брав, а тому не мав змоги подати апеляційну скаргу у встановлений законодавством строк.
Проте Верховний Суд вказав, що сам лише факт подання апеляційної скарги особою, не залученою до участі у справі, за відсутності належного обґрунтування причин пропуску строку та зважаючи на значний час, що минув з дня ухвалення рішення, не може вважатися беззаперечною підставою для відкриття апеляційного провадження.
Отже, у цьому випадку має бути досліджена процесуальна поведінка апелянта та обставини, що передували зверненню з апеляційною скаргою.
Так, з клопотання апелянта про поновлення пропущеного строку звернення до суду вбачається, що на адресу ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» надійшов запит Одеської місцевої прокуратури № 2 прокуратури Одеської області від 13.07.2020 № 16.02.-52-5978 щодо надання інформації стосовно обставин внесення змін у статутні документи ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» і незаконне привласнення майна ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів».
У вказаному запиті зазначено, що 03.09.2019 до чергової частини Малиновського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеській області надійшло звернення ОСОБА_1 про те, що невстановлені особи, шляхом незаконного внесення змін до статутних документів Громадської організації привласнили майно ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів», завдавши їй майнову шкоду. Відповідно до вказаної заяви про вчинення злочину та доданих до неї документів, ГО «Одеська обласна організація всеукраїнської спілки автомобілістів» була місцевим осередком ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів». Разом з тим, в подальшому, внесено зміни до статутних документів ГО «Одеська обласна організація всеукраїнської спілки автомобілістів», відповідно до яких остання втрачала статус осередка та реєструвалась як самостійна організація.
На моє переконання, саме в цьому запиті вже містилась інформація щодо внесення змін до статуту ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів».
Після отримання вказаної інформації керівні органи ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» звернулись до керівництва ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» щодо надання копій установчих документів організації, які діють на сьогоднішній день, та інформації щодо підстав внесення змін у статут організації в редакції 2008 року.
Разом з тим, як вказує апелянт, останнє звернення ним направлено 16 вересня 2020 року та будь-якої відповіді він не отримав.
Водночас, апелянт почав вчиняти активні дії щодо з`ясування підстав відокремлення ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» в самостійну організацію та внесення змін до статуту лише 22.06.2021, коли адвокат Хаджи І.Д. направила на адресу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) адвокатський запит № 72-06/21, в якому просила надати належним чином завірену копію реєстраційної справи щодо Громадської організації «Одеська обласна організація всеукраїнської спілки автомобілістів».
В подальшому 02.07.2021 адвокат ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» ознайомилася з реєстраційною справою Громадської організації «Одеська обласна організація автомобілістів», 09.07.2021 отримала запитувані документи (зокрема, позовну заяву у справі № 2а-2193/09/1570, ухвалу про відкриття провадження у справі від 14.01.2009, наказ Головного управління юстиції в Одеській області № 561-о/д від 20.10.2008, ухвалу про закінчення підготовчого провадження від 29.01.2009, редакції Статуту ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» від 1995 року, 2000 року, 2001 року, 2008 року, 2016 року, постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009) та 19 липня 2021 року подала апеляційну скаргу на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009. 
Тобто майже через рік після отримання інформації щодо внесення змін до статуту ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» апелянт почав з`ясовувати обставини такого внесення.
У цьому випадку отримання запиту від органів прокуратури у липні 2020 року було тією обставиною, яка мала спонукати апелянта до активних дій, а тому невиправдане зволікання зі зверненням до реєстратора не може свідчити про поважність причин пропуску процесуального строку.
Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що з липня 2020 року апелянту було відмовлено у наданні інформації. Так само відсутні докази наявності будь-яких інших об`єктивних перешкод, які б заважали ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» самостійно звернутися до державного реєстратора відразу після отримання інформації щодо внесення змін до статуту, а не через рік.
Так, дійсно, у запиті прокуратури від 13.07.2020 № 16.02.-52-5978 не містилась інформація щодо наявності спірного судового рішення від 25.02.2009 у справі № 2а-2193/09/1570. 
Водночас, оскільки ГО «Всеукраїнська спілка автомобілістів» має статус всеукраїнського громадського об`єднання, апелянт мав чітко усвідомлювати порядок внесення змін до статуту, який обов`язково передбачає їх державну реєстрацію та формування реєстраційної справи.
По-друге, оскаржуване судове рішення було опубліковано в Єдиному державному реєстрі судових рішень, який є відкритим для загального доступу, що забезпечувало апелянту об`єктивну можливість дізнатися про його існування.
Враховуючи висновки Верховного Суду у цій справі, вважаю, що поведінка апелянта свідчить про відсутність належної обачності. Об`єктивні, непереборні перешкоди для своєчасного з`ясування обставин щодо внесення змін до статуту свого ж дочірнього громадського об`єднання, його відокремлення та привласнення майна, як і перешкоди для своєчасного звернення до суду, в матеріалах справи відсутні, а тому підстави для поновлення цього строку є необґрунтованими.
З огляду на вказане, вважаю, що визнання поважними причин пропуску строку на апеляційне оскарження, враховуючи виключно момент отримання копії постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009, є безпідставним.
Варто зазначити, що встановлення обґрунтованих часових меж має сприяти належному здійсненню правосуддя, забезпечуючи юридичну визначеність, запобігаючи випадкам несправедливості, що можуть мати місце, коли від судів вимагається приймати рішення щодо подій, які відбувалися в минулому, на основі доказів, що, можливо, втратили надійність чи повноту. При цьому, за правом Ради Європи і правом Європейського Союзу, саме встановлення строків давності в принципі не є порушенням п. 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини чи, відповідно, статті 47 Хартії основних прав ЄС (висновок Європейського суду з прав людини у справі «МПП ”Голуб” проти України» (MPP Golub v. Ukraine), № 6778/05, 18 жовтня 2005 р.).
Поряд з цим, юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішень. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного розгляду справи та її нового вирішення. Повноваження судів вищих інстанцій щодо перегляду мають здійснюватись для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен розглядатись як прихований засіб оскарження, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для повторного розгляду. Відступ від цього принципу може бути виправданим лише коли він обумовлений особливими та непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пункт 52, ЄСПЛ 2003 IX).
ЄСПЛ неодноразово звертав увагу, що хоча, перш за все, саме до повноважень національних судів належить вирішувати питання про будь-яке поновлення строку на апеляційне оскарження, такі повноваження не є необмеженими. Національні суди зобов`язані навести підстави. У кожній справі суди мають перевірити, чи можуть підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження виправдати втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує свободу розсуду судів щодо часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справах «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, пункт 41, від 03 квітня 2008 року та «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява № 32053/13, пункт 47, від 29 жовтня 2015 року).
З огляду на вищевказане, за відсутності доказів поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження після спливу майже 13 років з моменту набрання законної сили постановою суду першої інстанції є порушенням принципу юридичної визначеності.
При цьому, на мою думку, не є релевантним посилання в ухвалі суду на висновки ЕСПЛ у справі «Іліан проти Туреччини». Так, у рішенні, ухваленому 27 червня 2000 року у справі «Ілхан проти Туреччини» (офіційний переклад, що розміщений на вебпорталі ЄСПЛ https://www.echr.coe.int/), Суд постановив, що: не було порушено право на життя, закріплене у ст. 2 Конвенції щодо тілесних ушкоджень, завданих ОСОБА_2 працівниками правоохоронних органів; мало місце порушення заборони катування (ст. 3 Конвенції) щодо поводження працівників правоохоронних органів з Абдулатіфом Ілханом; було порушено право на ефективний засіб правового захисту (ст. 13 Конвенції). Водночас, Європейський суд з прав людини не оцінював порушення статті 6 Конвенції в контексті пропуску строків звернення чи обмеження доступу до суду.
За приписами частини третьої статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для його поновлення.
Водночас, за змістом пункту 4 частини першої статті 299 КАС України, визнання судом неповажними наведених підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження за результатами розгляду заяви, поданої на виконання ухвали про залишення скарги без руху, або неподання скаржником у встановлений строк заяви про поновлення строку є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.
Враховуючи зазначене, вважаю, що за відсутності причин, які б об`єктивно перешкоджали апелянту оскаржити постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 у справі № 2а-2193/09/1570 у розумні строки, у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою слід відмовити.

Суддя 		В.А. Голуб