Номер провадження: 22-ц/813/5452/26 
Справа № 523/1184/26
Головуючий у першій інстанції Боков О.М.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:
головуючий суддя — Кострицький В.В. (суддя - доповідач),
судді – Назарової М.В., Лозко Ю.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Пересипського районного суду міста Одеси від 23 січня 2026 року, постановлена у складі судді Бокова О.М., у приміщенні того ж суду
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна,-
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст судового рішення, що оскаржується
Ухвалою Пересипського районного суду міста Одеси від 23 січня 2026 року Цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 в інтересах якої діє ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна - передати за підсудністю до Доброславського районного суду Одеської області (67500, Одеська область, м.Доброслав, вул.Першотравнева, буд.51), у зв`язку з тим, що згідно з наданими представником позивачки звітів про вартість об`єктів оцінки, вартість нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 є найвищою, а тому справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Доброславського районного суду Одеської області.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду від 23 січня 2026 року та направити цивільну справу до Пересипського районного суду міста Одеси від 23 січня 2026 року для продовження розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції дійшов передчасного та необґрунтованого висновку про наявність підстав для передачі справи за підсудністю до Доброславського районного суду Одеської області. 
Суд виходив із того, що спір підлягає розгляду за місцезнаходженням об`єкта нерухомого майна, вартість якого є найвищою, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом із тим, відповідач вважає, що при вирішенні питання про підсудність суд першої інстанції не врахував усіх істотних обставин, оскільки в місті Одесі також знаходяться два об`єкти нерухомого майна, які є предметом спору: квартира за адресою: АДРЕСА_2 , та гараж на ГО «Самоохороняєма стоянка «Таврія» за адресою: м. Одеса, вул. Мелітопольська, 19. 
На думку відповідача, суд мав врахувати не лише вартість кожного об`єкта окремо, а й сукупну вартість об`єктів нерухомого майна, розташованих у межах територіальної юрисдикції Пересипського районного суду м. Одеси. 
Неврахування вартості гаража разом із вартістю квартири в м. Одесі призвело до помилкового висновку про те, що справа підсудна Доброславському районному суду Одеської області.
Явка сторін в судове засідання
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.
Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний розгляд вказаної справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, посилаючись на ст. 31 ЦПК України, прийшов до висновку, що даний спір не відноситься до підсудності Пересипського районного суду м. Одеси, оскільки вартість нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 є найвищою, а тому справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Доброславського районного суду Одеської області..
З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується, враховуючи наступне.
Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що суд буде вважатися встановленим законом лише за умови, що він утворений безпосередньо на підставі закону, діє в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції й у законному складі суду.
Відповідно до частини першої ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).
Ст. 27, 28, 30 ЦПК України врегульовано питання загальної територіальної підсудності за місцем проживання (місцезнаходженням) відповідача, підсудності справ за вибором позивача та виключної підсудності.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.
Нерухоме майно є особливим об`єктом права власності, оскільки наділене специфічними рисами - сталий зв`язок із землею, особлива цінність, неможливість переміщення без знецінення та зміни її призначення. Майнове право на об`єкт нерухомості є складовою частиною такого майна як об`єкта цивільних прав.
Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає (постанова Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 2/1519/8500/11, провадження № 61-18680св19)
Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст. 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст. 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Правові висновки щодо застосування положень цивільного та господарського процесуального законодавства України про виключну підсудність справ у спорах, що виникають з приводу нерухомого майна, викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20), згідно з якими «з аналізу логічної послідовності змін до формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю випливає її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору. Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення».
У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 2/1519/8500/11 (провадження № 61-18680св19) зазначено, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна, предметом якого, зокрема, є об`єкти нерухомого майна, а саме: квартира АДРЕСА_3 ; квартира АДРЕСА_4 ; гараж № НОМЕР_1 на ГО «Самоохороняєма стоянка «Таврія» за адресою: м. Одеса, вул. Мелітопольська, 19, а також рухоме майно - автомобіль «Toyota Camry», седан 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .
Отже, заявлені позовні вимоги безпосередньо пов`язані з правовим режимом нерухомого майна, набутого, за твердженням позивача, під час шлюбу, та спрямовані на його поділ між сторонами. 
За таких обставин спір підлягає розгляду за правилами виключної підсудності, визначеними частиною першою статті 30 ЦПК України.
З наданих до позовної заяви звітів про вартість об`єктів оцінки судом першої інстанції встановлено, що найбільшою є вартість квартири АДРЕСА_3 . 
Вказаний об`єкт нерухомого майна розташований поза межами територіальної юрисдикції Пересипського районного суду м. Одеси та належить до територіальної юрисдикції Доброславського районного суду Одеської області.
За змістом частини першої статті 30 ЦПК України, якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. 
Таким чином, визначальним для вирішення питання про підсудність у цій справі є не кількість об`єктів нерухомого майна, які знаходяться в межах певної адміністративно-територіальної одиниці, а місцезнаходження того об`єкта нерухомості, вартість якого, відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, є найвищою.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції мав додатково врахувати сукупну вартість квартири в м. Одесі та гаража, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки такі доводи не спростовують встановленого судом першої інстанції факту, що за наданими звітами про оцінку саме квартира, розташована у с. Крижанівка Одеського району Одеської області, є об`єктом нерухомого майна з найвищою вартістю.
Саме по собі посилання скаржника на те, що у місті Одесі знаходяться два об`єкти нерухомого майна, не є підставою для висновку про підсудність справи Пересипському районному суду м. Одеси, оскільки положення статті 30 ЦПК України не пов`язують визначення виключної підсудності з кількістю об`єктів нерухомості, розташованих у межах юрисдикції певного суду, а вирішальним є місцезнаходження об`єкта нерухомого майна, вартість якого є найвищою, або основної частини такого майна.
Крім того, апеляційна скарга не містить належного обґрунтування та доказів того, що сукупна вартість об`єктів нерухомого майна, розташованих у м. Одесі, перевищує вартість квартири, розташованої у с. Крижанівка. 
Відповідачем не наведено конкретного розрахунку такої вартості та не надано доказів, які б свідчили про неправильність висновків суду першої інстанції щодо визначення об`єкта нерухомості з найвищою вартістю.
Посилання відповідача на порушення судом першої інстанції вимог статті 263 ЦПК України також не заслуговують на увагу, оскільки оскаржувана ухвала містить мотиви, з яких суд першої інстанції дійшов висновку про непідсудність справи Пересипському районному суду м. Одеси, із посиланням на відповідні норми процесуального права та встановлені обставини щодо місцезнаходження й вартості спірного нерухомого майна.
Доводи апеляційної скарги щодо необхідності забезпечення права на справедливий суд, доступу до правосуддя та недопущення надмірного формалізму не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки дотримання правил територіальної юрисдикції, зокрема правил виключної підсудності, є складовою гарантії розгляду справи судом, встановленим законом та передача справи до належного суду не обмежує право особи на судовий захист, а навпаки забезпечує розгляд справи компетентним судом відповідно до вимог процесуального закону.
Колегія суддів також враховує, що у разі конкуренції загальних та виключних правил підсудності пріоритет мають саме правила виключної підсудності, оскільки спір стосується поділу майна, серед якого є об`єкти нерухомості, суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення частини першої статті 30 ЦПК України та дійшов правильного висновку про необхідність передачі справи за підсудністю до суду за місцезнаходженням об`єкта нерухомого майна, вартість якого є найвищою.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди скаржника з процесуальним висновком суду першої інстанції щодо визначення територіальної юрисдикції спору, однак не містять обставин, які б свідчили про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування положень статей 30, 31 ЦПК України.
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що заявлені позовні вимоги виникають із приводу нерухомого майна, а об`єкт нерухомості з найвищою вартістю розташований у межах територіальної юрисдикції Доброславського районного суду Одеської області, дійшов правильного висновку про передачу цивільної справи за підсудністю до вказаного суду.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав для її скасування.
Таким чином, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Пересипського районного суду міста Одеси від 23 січня 2026 року залишити без змін. 
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Пересипського районного суду міста Одеси від 23 січня 2026 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий        В.В. Кострицький

Судді         М.В. Назарова

Ю.П. Лозко