ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 травня 2026 року	справа № 380/2061/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України про визнання протиправним та скасування рішення військово-лікарської комісії, зобов`язання вчинити дії, –
в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач), з урахуванням заяви про усунення недоліків позовної заяви, звернувся до суду з позовом до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправним і скасувати рішення, прийняте 22.10.2025 № 598/9/25915 Центральною Військово-лікарською комісією Збройних Сил України щодо визначення ступеня придатності до військової служби;
- зобов`язати Центральну Військово-лікарську комісію Збройних Сил України провести повторний медичний огляд з урахуванням наявних медичних документів та фактичного стану здоров`я вирішити питання щодо зміни категорії придатності до військової служби.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.06.2025 за результатами медичного огляду гарнізонної військово-лікарської комісії № 2 «Військово-медичний клінічний центр Західного регіону» позивачу видано довідку № 2025-0627-0923-4355-0 з висновком про придатність до військової служби. Не погоджуючись із вказаним висновком, позивач звернувся зі скаргами до 16 регіональної військово-лікарської комісії, яка листом від 06.08.2025 № 1190/4/6022 залишила постанову первинної ВЛК без змін, а в подальшому — до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, яка рішенням від 22.10.2025 № 598/9/25915 також залишила постанову гарнізонної ВЛК № 2 без змін, не вбачаючи підстав для скасування постанови чи направлення на контрольний медичний огляд. Позивач вважає вказане рішення Центральної ВЛК ЗС України протиправним та таким, що прийняте з порушенням процедури проведення військово-лікарської експертизи, оскільки під час розгляду його скарги не було належним чином враховано надані медичні документи, які підтверджують наявність у нього низки захворювань: гідромієлії шийно-грудного відділу спинного мозку на рівні C4-Th3, протрузій міжхребцевих дисків C3-C4, Th6-Th7, Th8-Th9, L4-L5, L5-S1 з деформацією дурального мішка та больовим синдромом, дегенеративних змін хребта, меніскопатії колінного суглоба, виразки шлунка, хронічного гастродуоденіту, ерозивної гастродуоденопатії в стадії загострення, недостатності кардії, хронічного панкреатиту, хронічного холециститу в стадії загострення. На переконання позивача, наведені захворювання за сукупністю своїх клінічних проявів та функціональних порушень підпадають під дію статей 61, 62, 63, 64 Розкладу хвороб, що могло б зумовити визначення іншої категорії придатності до військової служби — «обмежено придатний», «тимчасово непридатний» або «непридатний». Позивач також зазначає, що військово-лікарською комісією не проведено повного клінічного обстеження, не направлено на додаткові інструментальні та лабораторні дослідження, не надано належної оцінки гідромієлії як структурному ураженню спинного мозку, не враховано наявний больовий та неврологічний синдром і сукупність усіх захворювань.
Ухвалою від 09.02.2026 позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.
Ухвалою від 23.02.2026 відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами; відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі від 23.02.2026 та копію позовної заяви з додатками надіслано відповідачу засобами електронного зв`язку за допомогою сервісу «Електронний суд», що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронних листів. Правом подати письмовий відзив на позовну заяву відповідач станом день розгляду справи не скористався, тому суд, керуючись ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вирішив справу за наявними матеріалами.
Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.
ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді водія-електрика, призваний 26.02.2022 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
30.06.2025 позивач пройшов медичний огляд у гарнізонній військово-лікарській комісії № 2 «Військово-медичний клінічний центр Західного регіону», за результатами якого видано довідку № 2025-0627-0923-4355-0 з висновком: «На підставі статті 61в, 23в, 74в, 64в, 54в, 21в, 52в графи II розкладу хвороб придатний до військової служби».
У вказаній довідці зафіксовано такі діагнози позивача (коди МКХ-10 М17.0, М54.1, М42.90): двобічний деформуючий гонартроз першої стадії з больовим синдромом з незначним порушенням функції; поширений остеохондроз хребта; початковий спондильоз грудного та поперекового відділів хребта; фіксований ретролістез C4 I (першої) ступіні; протрузії міжхребцевих дисків C3-C4, Th6-Th7, Th8-Th9, L4-L5, L5-S1 з больовим та м`язово-тонічним синдромом; хронічний вертеброгенний попереково-крижовий радикуліт з переважним ураженням L5-S1 корінців справа з больовим синдромом при фізичних навантаженнях, нестійка ремісія із незначним порушенням функції правої нижньої кінцівки. Також встановлено діагнози (коди Q06.4, K29.9, K76.0): гідромієлія шийно-грудного відділу спинного мозку на рівні C4-Th3 без вираженої неврологічної симптоматики; міопія слабкого ступеня обох очей; хронічний гастродуоденіт, фаза ремісії без порушення функції; хронічний гепатит, персистуючий перебіг, стадія нестійкої ремісії, без порушення функції.
Не погоджуючись із зазначеним висновком, позивач через свого представника звернувся зі скаргою до 16 регіональної військово-лікарської комісії. 
Листом від 06.08.2025 № 1190/4/6022 16 регіональна ВЛК повідомила, що ступінь придатності позивача до військової служби згідно постанови ВЛК при ВМКЦ Західного регіону від 30.06.2025 на момент огляду прийнято вірно.
У подальшому позивач звернувся зі скаргою до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України. 
Листом від 22.10.2025 № 598/9/25915 Центральна ВЛК ЗС України повідомила, що постанову гарнізонної ВЛК № 2 ВМКЦ ЗР про ступінь придатності до військової служби згідно довідки ВЛК від 30.06.2025 № 2025-0627-0923-4355-0 та роз`яснення 16 регіональної ВЛК, оформлене листом від 06.08.2025 № 1190/4/6022, прийнято обґрунтовано, відповідно до вимог Положення, чинного на момент проведення медичного огляду ВЛК. Підстав для скасування постанови гарнізонної ВЛК № 2 ВМКЦ ЗР чи направлення позивача на контрольний медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби на теперішній час не виявлено.
Не погодившись із рішенням, прийнятим 22.10.2025 № 598/9/25915 Центральною Військово-лікарською комісією Збройних Сил України, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Вирішуючи спір, суд керується таким.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою цієї статті визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правовідносини, пов`язані з військово-лікарською експертизою у Збройних Силах України, врегульовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», а також Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 (далі — Положення № 402).
Згідно з пунктом 1.2 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу II Положення № 402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян (військовослужбовців) на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби.
Згідно з пунктом 22.12 глави 22 розділу II Положення № 402 постанова ВЛК про ступінь придатності військовослужбовця до військової служби чинна протягом 12 місяців з моменту проведення медичного огляду ВЛК.
Відповідно до підпункту 2.3.4 пункту 2.3 розділу І Положення № 402 Центральна військово-лікарська комісія має право, зокрема, розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК Збройних Сил України.
Згідно з підпунктом 2.3.5 пункту 2.3 розділу І Положення № 402 постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.
Суд звертає увагу на правову позицію, сформовану Верховним Судом, щодо меж судового контролю за рішеннями військово-лікарських комісій.
Так, у постанові від 12.06.2020 у справі № 810/5009/18 Верховний Суд сформулював правовий висновок про те, що до повноважень суду не належить надання оцінки діагнозу на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, з посиланням на пункт 3.13 глави 3 розділу II Положення № 402, відповідно до якого у спірних питаннях та складних випадках право на винесення остаточного рішення залишається за ЦВЛК. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25.09.2025 у справі № 480/13255/23.
У постанові від 13.06.2018 у справі № 806/526/16 Верховний Суд зазначив, що у межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.02.2021 у справі № 820/5570/16 та від 10.02.2022 у справі № 160/7153/20, відповідно до яких перевірка правильності прийнятого ВЛК рішення виключно за медичними показниками не входить до компетенції адміністративного суду.
У силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень військово-лікарських комісій, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку, не надаючи оцінки самим медичним висновкам та не підмінюючи собою спеціалізований орган військово-лікарської експертизи.
З огляду на вказані правові позиції Верховного Суду, суд оцінює дотримання військово-лікарськими комісіями процедури прийняття оскаржуваних рішень.
Як слідує з матеріалів справи, медичний огляд позивача 30.06.2025 проведено гарнізонною військово-лікарською комісією № 2 «Військово-медичний клінічний центр Західного регіону» у складі голови ВЛК капітана медичної служби ОСОБА_2 , членів ВЛК капітана медичної служби ОСОБА_3 та підполковника медичної служби ОСОБА_4 , секретаря молодшого сержанта ОСОБА_5 — тобто комісією у належному кількісному та якісному складі, що відповідає вимогам Положення № 402.
Постанова гарнізонної ВЛК № 2 оформлена відповідно до Додатка 4 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (пункт 1.6 глави 1 розділу II), містить усі необхідні реквізити: відомості про особу, що оглядається, перелік встановлених діагнозів з кодами МКХ-10, постанову ВЛК про причинний зв`язок захворювань, обґрунтування рішення з посиланням на конкретні статті Розкладу хвороб, підписи всіх членів комісії.
У зв`язку зі зверненням позивача зі скаргами рішення гарнізонної ВЛК № 2 переглянуто 16 регіональною військово-лікарською комісією та Центральною військово-лікарською комісією Збройних Сил України, які за результатами розгляду відповідних скарг та аналізу наданих позивачем медичних документів дійшли висновку про обґрунтованість постанови первинної ВЛК.
Також, як слідує з листа Центральної ВЛК ЗС України від 22.10.2025 № 598/9/25915, відповідач керувався пунктом 3.4 глави 3 розділу І Положення № 402, відповідно до якого у разі якщо штатна ВЛК визнає постанову позаштатної ВЛК обґрунтованою або визнає відсутність підстав для направлення заявника на повторний (контрольний) медичний огляд ВЛК, штатна ВЛК надає заявнику відповідне роз`яснення, оформлене листом. Центральною ВЛК ЗС України проаналізовано усі надані позивачем медичні документи, в тому числі ті, що додатково з`явилися у позивача після проведення медичного огляду 30.06.2025 (зокрема, висновок щодо виразки шлунка), та зроблено висновок про те, що наявність у позивача захворювань, які відповідно до вимог Положення зумовлюють його непридатність до військової служби, не вбачається.
Крім того, у листі Центральної ВЛК ЗС України позивачу роз`яснено його право у разі погіршення стану здоров`я звертатися встановленим порядком до командування військової частини, у якій він проходить військову службу, з метою направлення його на обстеження та лікування, а у разі необхідності — на медичний огляд ВЛК.
Відповідно до пункту 22.12 глави 22 розділу II Положення № 402 постанова ВЛК про ступінь придатності військовослужбовця до військової служби чинна протягом 12 місяців з моменту проведення медичного огляду ВЛК. Якщо постанова ВЛК не реалізована та в стані здоров`я оглянутого, незалежно від терміну, за його заявою або за висновками лікарів військових (цивільних) лікувальних закладів виникли зміни, то проводиться повторний медичний огляд.
Доводи позивача про те, що військово-лікарською комісією не враховано наявні у нього захворювання та надані медичні документи, не знайшли свого підтвердження. Зі змісту довідки гарнізонної ВЛК № 2 від 30.06.2025 № 2025-0627-0923-4355-0 слідує, що у ній зафіксовано усі основні діагнози позивача, у тому числі гідромієлія шийно-грудного відділу спинного мозку на рівні C4-Th3, поширений остеохондроз хребта, протрузії міжхребцевих дисків, хронічний вертеброгенний попереково-крижовий радикуліт, гонартроз, хронічний гастродуоденіт, які надалі були оцінені регіональною та центральною ВЛК. Сама лише незгода позивача з медичною оцінкою тяжкості його захворювань та визначеною ВЛК категорією придатності не може бути підставою для скасування рішення військово-лікарської комісії, прийнятого у межах її дискреційних повноважень з дотриманням встановленої процедури.
Як вже встановлено судом, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку ВЛК, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд у межах розгляду справи не вправі надавати власну оцінку на предмет наявності підстав для визначення позивача таким, що придатний або не придатний до військової служби.
Доводи позивача про те, що ВЛК не направила його на додаткові інструментальні та лабораторні дослідження (МРТ, КТ, дерматологічні тести, судинні дослідження тощо), суд оцінює критично, оскільки до матеріалів справи долучено численні висновки магнітно-резонансних томографій (шийного, грудного, попереково-крижового відділів хребта, правого колінного суглоба), ультразвукових досліджень (внутрішніх органів, колінних суглобів, гілок дуги аорти), езофагогастродуоденоскопії, консультаційні висновки невролога, ревматолога, гастроентеролога, які були в розпорядженні ВЛК під час прийняття рішення, та проаналізовані як гарнізонною, так і регіональною та центральною ВЛК. 
Суд наголошує, що питання про необхідність призначення додаткових обстежень належить до сфери дискреційних повноважень військово-лікарських комісій як спеціалізованих органів у галузі медицини.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що Центральною військово-лікарською комісією Збройних Сил України при прийнятті рішення від 22.10.2025 № 598/9/25915 за скаргою позивача дотримано процедуру розгляду такої скарги, передбачену Положенням № 402; рішення прийнято належним суб`єктом владних повноважень у межах наданої йому компетенції; обґрунтоване посиланнями на медичні документи позивача; містить роз`яснення позивачу його прав на повторне звернення до ВЛК у разі погіршення стану здоров`я.
Згідно зі статтею 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення від 22.10.2025 № 598/9/25915 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України, з дотриманням установленої Положенням № 402 процедури, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Враховуючи, що первинна позовна вимога задоволенню не підлягає, у задоволенні похідної позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Центральної ВЛК ЗС України від 22.10.2025 № 598/9/25915, а також про зобов`язання провести повторний медичний огляд з вирішенням питання щодо зміни категорії придатності до військової служби слід відмовити.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а тому у задоволенні позову слід відмовити.
У силу приписів ст. 139 КАС України судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.