Постанова
Іменем України

30 червня 2026 року
м. Київ

справа № 441/956/20
провадження № 61-16375св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана адвокатом Гриньом Михайлом Івановичем, на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 11 квітня 2024 року в складі судді: Перетятько О. В., та постанову Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року (повний текст постанови складений 15 листопада 2024 року) в складі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В.,

Історія справи
Короткий зміст позову

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про виділення частки житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Позов мотивований тим, що 01 червня 2017 року рішенням Городоцького районного суду за позивачкою було визнано право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 житлового будинку по   АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,4514 га для обслуговування житлового будинку і ведення особистого селянського господарства, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ЛВ № 9079 від 08 лютого 1999 року належала ОСОБА_3 . Другу половину житлового будинку та земельної ділянки цим же рішенням було визнано за ОСОБА_2 . 

Позивачка зазначала, що під час спільного проживання, через неправомірні дії ОСОБА_2 між сторонами виникають непорозуміння та конфлікти. ОСОБА_2 самовільно розпочав будівельні роботи в загальному коридорі, забив двері до кімнати позивача, робить переобладнання коридору по розподілу на власний розсуд, відмовляється оплачувати свою частку за газ та світло, у зв`язку з чим, через заборгованість припинено газопостачання та відключено світло.

Оскільки, ОСОБА_2 не бажає в добровільному порядку погодити розподіл майна, позивач змушена самостійно залучити експерта для проведення будівельно-технічної експертизи для розробки технічно можливого розподілу житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки.

За результатами будівельно-технічної експертизи було складено Висновок експерта № 1240 від 14 лютого 2020 року, яким вказано, що є технічна можливість реального поділу на дві ізольовані квартири, які б відповідали будівельним нормам і правилам, при цьому, експертом враховувалось фактичне користування сторонами приміщеннями. Оплату висновку експерта позивачка проводила за власні кошти, що підтверджується квитанцією.

Запропонований експертом варіант поділу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , передбачає відступ від ідеальних часток, але враховує можливість виділити кожному співвласнику відокремлену частину будинку із самостійним виходом, а також технічну можливість переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Окрім того, такий варіант поділу враховує фактичне користування співвласників, не порушує права відповідача, оскільки частини будинку є відокремленими та самодостатніми, обладнані окремими виходами та протягом тривалого часу використовуються кожним окремо.

ОСОБА_1 просила:
виділити ОСОБА_1 у приватну власність приміщення у житловому будинку по АДРЕСА_1 , а саме:
ОСОБА_1 - 1/2 частину коридору (1-2), загальною площею 8,7 кв. м; кімнату (1-3), загальною площею 12,2 кв. м; кімнату (1-4), загальною площею 17,3 кв. м; сарай літ. «В» та підвал;
виділити ОСОБА_2 - 1/2 частину коридору (1-2), загальною площею 8,7 кв. м; кімнату (1-5), загальною площею 15,0 кв. м; комору (1-6), загальною площею 11,7 кв. м; кухню (1-7), загальною площею 13,1 кв. м; майстерню літ. «Б»;
залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбиральню літ. «Г» та огорожу (1-2);
визначити наступний порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться по АДРЕСА_1 , а саме:
в спільне користування сторін надати земельну ділянку, площею 0,0841 га;
надати ОСОБА_1 в користування та ведення підсобного господарства частину земельної ділянки, площею 0,1209 га, з наступними геометричними розмірами по периметру: 6,60 мп; 4,90 мп; 9,85 мп; 18,15 мп; 10,00 мп; 16,00 мп; 50,50 мп; 10,40 мп; 23,20 мп; 14,00 мп; 1,80 мп; 19,00 мп; 19,90 мп (загальною площею 605 кв. м);
надати ОСОБА_2 в користування та ведення підсобного господарства частину земельної ділянки, площею 0,1209 га, з наступними геометричними розмірами по периметру: 10,00 мп; 40,50 мп; 6,00 мп; 50,50 мп; 16,00 мп (загальною площею 604, кв. м);
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за зменшення частки у власності на житловий будинок у розмірі 5 493,00 грн;
вирішити питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 26 грудня 2022 року:
клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Гриньо М. І. про призначення повторної будівельно-технічної експертизи задоволено;
призначено по справі повторну судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручити експертам приватної установи «Науково-дослідний інститут судових експертиз та права» (вул. Академіка Богомольця, 9 в м. Львів).
на вирішення експертів поставлено наступні питання:
1. чи технічно можливим є розподіл житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , на дві ізольовані квартири відповідно до ідеальних часток співвласників, де кожному належить по 1/2 частині, з огляду на його технічний стан?
2. якщо розподіл будинку є можливим, то визначити усі можливі варіанти розподілу будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ідеальних часток та з урахуванням тієї обставини, щоб кожен із співвласників мав доступ до димоходу будинку?
3. визначити варіанти розподілу господарських споруд, а саме, майстерні під літерою Б. та сараю під літерою В., у відповідності до ідеальних часток співвласників, враховуючи, що кожному з них належить по 1/2 частині цих господарських споруд?
4. визначити усі можливі варіанти розподілу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ідеальних часток співвласників (по 1/2 частині) з урахуванням розподілу житлового будинку та господарських споруд та потреби в облаштуванні заїзду до будинковолодіння?
оплату за проведення зазначеної експертизи покладено на відповідача - ОСОБА_2 
на час проведення експертизи провадження в справі зупинено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим що:
представник відповідача в підготовче засідання не з`явився, подав письмове клопотання про призначення у справі повторної судової будівельно-технічної експертизи, проведення якої просить доручити експертам приватної установи «Науково-дослідний інститут судових експертиз та права». Покликався на те, що повторна судова будівельно-технічна експертиза, призначена судом 18 березня 2021 року у зв`язку із несплатою рахунку вартості проведення експертизи, відсутністю витребуваних матеріалів в експертну установу та неуточненні питань, не була проведена. У відповідача, в силу свого матеріального становища, відсутня можливість оплатити вартість експертизи, вказану Львівським НДІСЕ, однак, на проведенні такої наполягає, просив клопотання задовольнити;
оскільки предметом судового розгляду є житловий будинок та земельна ділянки для його обслуговування, здійснити виділення часток житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою яких сторонам мирним шляхом не вдається можливим, висновок експерта, складений в результаті огляду об`єктів у позасудовому порядку, викликає сумнів у відповідача та його представника, огляд об`єкта експертизи проведено без участі відповідача, з огляду на що останній заявив клопотання про призначення повторної будівельно-технічної експертизи, що є його правом, визначеним цивільним процесуальним законодавством, суд приходить переконання, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи, потрібні спеціальні знання, тому клопотання представника відповідача задовольняє. Проведення експертизи слід доручити приватній установі «Науково-дослідний інститут судових експертиз та права». Оскільки для проведення експертизи потрібно значний проміжок часу та, враховуючи неможливість об`єктивного розгляду справи по суті без висновку експерта, провадження по справі слід зупинити.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 11 квітня 2024 року:
позов ОСОБА_1 задоволено частково;
виділено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої по АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , у приватну власність приміщення у житловому будинку по     АДРЕСА_1 , а саме:
частину коридору (1-2), загальною площею 8,7 кв. м;
кімнату (1-3), загальною площею 12,2 кв. м;
кімнату (1-4), загальною площею 17,3 кв. м;
сарай, літ. В.;
підвал;
всього загальна площа 38,2 кв. м, вартість частини будівлі житлового будинку складає 52 438,00 грн, вартість частини домоволодіння складає: 81 238,00 грн;
виділено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого по АДРЕСА_1 , у приватну власність приміщення у житловому будинку по АДРЕСА_1 , а саме:
1/2 частину коридору (1-2), загальною площею 8,7 кв. м;
кімнату (1-5), загальною площею 15,0 кв. м;
комору (1-6), загальною площею 11,7 кв. м;
кухню (1-7), загальною площею 13,1 кв. м;
майстерню, літ. Б;
всього загальна площа 48,5 кв. м, вартість частини будівлі житлового будинку складає 66 578 грн, вартість частини домоволодіння складає 92 224,00 грн;
залишено у спільному користуванні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбиральню (літ. Г) та огорожу (1-2);
стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6, проживаючого по АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої по АДРЕСА_1 , грошову компенсацію за зменшення частки власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , у розмірі 5 493,00 грн;
в іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено;
вирішено питання про розподіл судових витрат;
скасовано заходи забезпечення позову, що були вжиті судом згідно ухвали Городоцького районного суду Львівської області від 11 вересня 2020 року, в частині заборони ОСОБА_2 проводити будь-які підготовчі, будівельні роботи по реконструкції (шляхом перепланування, переобладнання, руйнування існуючих конструкцій) у житловому будинку по АДРЕСА_1 , після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:
в суді та у відповіді на відзив, поданої 16 березня 2024 року, представник позивача- адвокат Шачіна Н. Я. позов підтримала. Вказала, що Висновок експерта №1240 від 14 лютого 2021 року розроблено у відповідності до Держаних будівельних норм розділу «Житлові будинки». Будинок поділено на дві окремі ізольовані автономні квартири з мінімальною залежністю один від одного. Запропонований розподіл стіною вздовж коридору створить мінімальний контакт обох співвласників і незалежність у всіх можливих реконструкціях та облаштуваннях приміщень. Ширина коридору буде становити більше 1,10 м, що дозволяється ДБН. (п. 2.30 Ширина підсобних приміщень квартир повинна бути не менше: кухні - 1,8 м; передпокою - 1,5 м; коридорів, що ведуть до житлових кімнат, - 1,1м. При одностороньому розміщенні дверей з незначним рухом, достатня ширина від 0,9 до 1.1.м). Такий розподіл також має переваги при бажанні когось із співвласників провести реконструкцію своєї частини: замінити дах, зробити другий поверх чи облаштувати самостійне горище. Вважає покликання відповідача на те, що він повинен мати доступ до димаря, для того, щоб в майбутньому використовувати його для опалення своєї частини будинку є безпідставними, оскільки, згідно ДБН, кожна окрема квартира повинна мати окремі димарі а також ще й окремі шахти для газовиділення повітрозабірних пристроїв та системи вентиляції. Покликається на розділ 7 Опалення, вентиляція і кондеціонування ДБН « Житлові будинки», та розділ 8 Пожежної небезпеки ДБН, де вказано, що для окремих квартир повинні бути облаштовані окремі димарі та окремі шахти для газовиділення та повітрозабірних пристроїв та системи вентиляції. Покликання представника відповідача на одностороннє замовлення та проведення експертизи вважає непоґрунтованим, оскільки ОСОБА_2 був присутнім при приїзді експерта Перекрьостова В.М. , проте відмовився бути присутнім та надати свої пропозиції для проведення будівельно-технічної експертизи будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Отже, висновок експерта №1240 складений із максимальним збереженням конструкцій будинку та невтручанням при проведенні будівельних робіт в основні конструктиви будівлі, повної автономії та ізоляції двох окремих квартир, що виключає спільне користування та взаємозалежність двох співвласників, тому вважає, що розподіл будинковолодіння до цього висновку експерта буде найбільш ефективним, тому просить позов задовольнити;
представник відповідача-адвокат Гриньо М. І. в суді та у відзиві на позовну заяву проти задоволення позову заперечив, зазначив, що ОСОБА_2 не проти розподілу житлового будинку та земельної ділянки, проте, не у спосіб, запропонований позивачкою відповідно до Висновку експерта №1240. Такий розподіл вважає неприйнятним, оскільки він порушує права відповідача, сам Висновок є неповним і необґрунтованим, оскільки проведеним в односторонньому порядку без участі відповідача, що позбавило його можливості подати експерту свої зауваження, пояснення і міркування. Крім того, вказує, що експертом пропонується коридор (1-2) загальною площею 8.7 кв. м. розділити у спосіб, що позбавляє відповідача доступу до димоходу, що є неприпустимим, адже кожен будинок чи квартира мають бути облаштований димоходом, такий розподіл позбавить ОСОБА_2 опалювати свою квартиру. Вказує, що ширина коридору на момент розподілу, відповідно до технічного паспорту на будинок, становить 2,81 м, з влаштуванням суцільної перегородки в коридорі його ширина зменшиться з врахуванням закладеної суцільної стіни товщиною як мінімум 30-40 см. Та буде становити 1,25- 1,20 м, що суперечить ДБН, крім того в загальну площу приміщень не враховану площу веранди. Окрім того, ОСОБА_2 , теж претендує на сарай під. Літ В., та земельну ділянку, площею 605 м. кв. Просить провести поділ за Варіантом №3 Висновку експерта № 552/23 від 05 червня 2023 року, щодо земельної ділянки, то, оскільки така не сформована, відсутній кадастровий номер, відсутня технічна документація із землеустрою, яка може бути підставою для її формування, визначення чіткої площі земельної ділянки, тому в цій частині у позові просить відмовити. Відповідач ОСОБА_2 в суді підтримав думку свого представника та вказав, що найбільш прийнятним Варіантом розподілу будинку вважає Варіант №3 Висновку експерта №552/23, він претендує на сарай, бо майстерня є в непридатному для використання стані;
поняття спільної часткової власності визначено статтею 356 ЦК України, згідно якої власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статті 358 ЦК України,право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Судом встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 є спільною частковою власністю сторін;
виділ (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2012 року у справі № 6-12цс13, а також у постановах Верховного Суду: від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц, провадження № 61-21409св18, від 27 травня 2020 року у справі № 173/1607/15-ц, провадження 61-26178св18;
дослідивши надані сторонами висновки та зваживши надані сторонами докази та пояснення, суд врахував висновки судової будівельно-технічної експертизи, те, що сторони вже фактично користуються приміщеннями, які вказані у варіанті поділу будівлі житлового будинку по АДРЕСА_1 зазначеному у Висновку експерта № 1240 від 14 лютого 2020 року та на які претендує позивачка, та вважав Висновок експерта № 1240 від 14 лютого 2020 року таким, що відповідає найкращим інтересам сторін та будівельним нормам і правилам, а переобладнання при такому варіанті буде найменшим та таким, що не буде нести надмірних фізичних та матеріальних затрат, оскільки роботи з переобладнання та перепланування не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування;
суд зробив висновок про виділення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у приватну власність приміщень у житловому будинку по АДРЕСА_1 , відповідно до Варіанту запропонованому Висновком експерта № 1240 від 14 лютого 2020 року. Суд залишив у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вбиральню (літ. Г) та огорожу (1-2). Суд вважав, що такий варіант поділу є найбільш доцільним, оскільки є поділом будинку на дві ізольовані квартири та відповідає розмірам часток співвласників;
суд вважав за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за зменшення частки власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , у розмірі 5 493 грн відповідно до розрахунку зазначеного у Висновку експерта № 1240 від 14 лютого 2020 року;
покликання представника відповідача, що у значеному висновку не враховано Веранду площею 10.01 кв. м, суд до уваги не взяв, оскільки, відповідно до цього варіанту поділу, дерев`яна конструкція веранди підлягає демонтажу при влаштуванні двох окремих входів до квартир № 1 та № 2 ;
судом відхилено твердження відповідача та його представника про те, що після поділу коридору, його ширина буде меншою за норми передбачені ДБН України, оскільки, зараз такий має ширину 2,81 м та після його поділу є технічна можливість забезпечити його ширину у межах 1,1 м, що відповідає ДБН України «Житлові будинки. Основні положення», «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт»;
щодо позову в частині визначення порядку користування земельною ділянкою суд вказав, що відповідно до висновку експерта № 552/23 від 05 червня 2023 року та з оглянутих матеріалів справи вбачається , що житловий будинок по АДРЕСА_1 розташований на несформованій земельній ділянці, у долученому до матеріалів справи копії державного акту відсутній кадастровий номер на земельну ділянку, відсутня технічна документація із землеустрою, яка може бути підставою для її формування, а тому визначити чітку площу та конфігурацію вказаної земельної ділянки неможливо, а відтак неможливо і встановити порядок користування даною земельною ділянкою, а тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Постановою Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року:
апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення;
рішення Городоцького районного суду Львівської області від 11 квітня 2024 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:
предметом спору є житловий будинок, житловою площею 44,5 кв. м, загальною площею 96,8 кв. м, на АДРЕСА_1 . Складовими частинами даного об`єкта нерухомого майна є: майстерня «Б», сарай «В», вбиральня «Г» та огорожа (1-2);
вказаний будинок належить позивачці ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності - по 1/2 частині кожному з них, на підставі рішення Городоцького районного суду Львівської області від 01 червня 2017 року, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Спірне будинковолодіння знаходиться на земельній ділянці з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, загальною площею 0,4514 га, яка також належить сторонам по 1/2 частині на підставі вказаного вище судового рішення;
відповідно до висновку експерта № 1240, складеного 14 лютого 2020 року за результатами проведеної будівельно-технічної експертизи, і який взяв до уваги суд першої інстанції при вирішенні спору, розподіл спірного житлового будинку відповідно до ідеальних часток співвласників, а саме: 1/2; 1/2, технічно можливий та запропонований один варіант розподілу, на який посилається позивачка. Вказаний варіант поділу будинку містить відхилення від ідеальної частки позивачки - у сторону зменшення, однак, таке відхилення є незначним і позивачка погоджується на виплату їй грошової компенсації за зменшення частки, яка становить 5 493 грн. Запропоновані будівельні роботи при реалізації цього варіанта розподілу житлового будинку не є «реконструкцією», а є «переплануванням» в складі капітального ремонту без втручання в несучі конструкції будинку та без надмірних фізичних і матеріальних затрат (вартість будівельних робіт, проведення яких необхідно при розподілі приміщень житлового будинку в дві ізольовані квартири, на дату проведення експертизи, становить 20 843 грн). За цим висновком експерта, розглянутий варіант є єдиним з точки зору максимального збереження конструкцій будинку і невтручання при проведенні будівельних робіт в основні конструктиви будівлі з огляду на значний фізичний знос і присутність в каркасі будівлі дерев`яних елементів (термін служби будинку понад 80 років). Судом першої інстанції враховано, що внаслідок розподілу будинку за запропонованим експертом варіантом, утвориться дві ізольовані частини будинку (квартира №1 та квартира № 2 ) з облаштуванням окремих входів для кожного співвласника будинку;
в дослідницькій частині висновку містяться рекомендації по виконанню будівельних робіт, проведення яких є необхідним при розподілі приміщень житлового будинку за запропонованим експертом варіантом у дві ізольовані квартири, в тому числі з демонтажем у виділеній для позивачки частині будинку конструкції дерев`яної веранди (1-1), про яку вказує відповідач в апеляційній скарзі;
колегія суддів погодилась з висновками суду першої інстанції щодо такого розподілу спірного будинку, внаслідок якого відбувається максимальна ізольованість приміщень, і такий відповідає фактичному порядку користування приміщеннями будинку, який склався між сторонами. Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного спору і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Аргументи учасників справи

05 грудня 2024  ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подав касаційну скаргу, підписану адвокатом Гриньо М. І., на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 11 квітня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року (повний текст постанови складений 15 листопада 2024 року), в якій просив:
оскаржені судові рішення скасувати;
ухвалити нову постанову, якою направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що:
суди попередніх інстанцій застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19), у якій зроблено висновок, що «відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться у спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком із цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку у спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Постановляючи рішення у справі, суд першої інстанції не врахував, що спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки у цьому майні для позивачки є неможливим, а можливим є поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється». Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17;
з урахуванням висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19), та з огляду на те, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить сторонам на праві спільної часткової власності, виділ частки у цьому майні для позивачки ОСОБА_1 є неможливим, а можливим є лише поділ спірного житлового будинку. Суд, виділивши ОСОБА_2 у власність частку спірного житлового будинку згідно з висновком експертизи № 1240, проведеної за замовленням ОСОБА_1 , на що відповідач категорично не погоджувався, оскільки вважав цей висновок недопустимим доказом, фактично вийшов за межі позовних вимог та всупереч волі ОСОБА_2 у примусовому порядку нав`язав йому виділену частку у майні, на яку він не претендував та не заявляв жодних позовних вимог щодо виділення йому у власність частки спірного житлового будинку чи господарських споруд саме згідно з висновком експертизи № 1240, проведеної за замовленням ОСОБА_1 , що є неприпустимим;
висновок № 1240 є недопустимим доказом з огляду на те, що дослідження експертом проведено згідно з державними будівельними нормами, які втратили чинність. Суд першої інстанції у своєму рішенні безпідставно відхилив доводи відповідача про те, що після розподілу коридору за висновком експерта його ширина буде меншою за норми, передбачені чинними ДБН України. Крім цього, судовим експертом у висновку № 1240 при визначенні варіанта розподілу спірного житлового будинку не враховано площу веранди 10,1 кв. м, яка входить до загальної площі житлового будинку 96,8 кв. м згідно з технічним паспортом на житловий будинок, та фактично залишено частину будинку, а саме веранду площею 10,1 кв. м, позивачці ОСОБА_1 без її будь-якого виділу чи поділу. За висновком експерта № 1240 пропонується розділити коридор (1-2) загальною площею 8,7 кв. м у спосіб, який позбавляє відповідача ОСОБА_2 доступу до димоходу будинку, що є неприпустимим, оскільки кожен житловий будинок чи квартира повинні бути облаштовані димоходом. Такий розподіл коридору, запропонований експертом, позбавляє відповідача ОСОБА_2 можливості опалювати свою частину будинку. Висновком експертизи № 1230 відповідача позбавлено підвалу до будинку, оскільки за цим висновком такий повністю виділяється позивачці ОСОБА_1 , що є неприпустимим;
відповідно до вимог статті 152 ЖК України переобладнання і перепланування житлового будинку на окрему ізольовану квартиру може проводитися лише з дозволу виконавчого комітету відповідної місцевої ради. Проте суд, всупереч зазначеним вимогам закону, ухвалив рішення у справі, яке фактично передбачає переобладнання та перепланування житлового будинку згідно з висновком експерта № 1240 без відповідного дозволу виконавчого комітету місцевої ради та без з`ясування того, чи буде такий дозвіл надано сторонам. Таким чином, суд не врахував вимог статті 152 ЖК України.

23 лютого 2025 року ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд подала відзив на касаційну скаргу, підписаний адвокатом Шачіною Н. М., в якій просила:
оскаржені судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Відзив на касаційну скаргу мотивовано тим, що:
в процесі розгляду справи судом було вивчено подані сторонами Висновки будівельно-технічної експертизи та було враховано, що висновок експерта №1240 зроблено на ті частини будинку, якими сторони вже фактично користуються і він відповідає найкращим інтересам сторін та буде відповідати будівельним нормам і правилам, а переобладнання при такому варіанті буди найменшим та таким, що не буде нести надмірних фізичних та матеріальних затрат, оскільки роботи з переобладнання та перепланування не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування. Цей Висновок розроблено у відповідності до Держаних будівельних норм розділу «Житлові будинки». Будинок поділено на дві окремі ізольовані автономні квартири з мінімальною залежністю один від одного. Запропонований розподіл стіною вздовж коридору створить мінімальний контакт обох співвласників і незалежність у всіх можливих реконструкціях та облаштуваннях приміщень. Такий розподіл має переваги при бажанні когось із співвласників провести реконструкцію своєї частини: замінити дах, зробити другий поверх чи облаштувати самостійне горище. Ширина коридору становить 2,81 м, при поділі буде становити більше 1,10 м, що дозволяється ДБН. (п. 2.30 Ширина підсобних приміщень квартир повинна бути не менше: кухні - 1,8 м; передпокою - 1,5 м; коридорів, що ведуть до житлових кімнат, -1,1м. При односторонньому розміщенні дверей з незначним рухом, достатня ширина від 0,9 до 1.1.м ). Ширина підсобних приміщень квартир повинна бути не менше: кухні - 1,8 м; передпокою - 1,5 м; коридорів, що ведуть до жилих кімнат, - 1,1 м. Найменша ширина маршу в секційних, коридорних і галерейних будинках 1,05. В одноквартирних, двоквартирних і зблокованих житлових будинках заввишки до трьох поверхів ширина маршу внутрішніх сходів має бути не менше 0,9 м, а найбільший його ухил - 1:1,25. Посилання представника відповідача на пункт 5.7 ДБН В 2.2-15: 2019 «Житлові будинки. Основні положення», затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 березня 2019 року № 87 є недоречною, оскільки тут вказано на ширину коридору у багатоквартирних житлових будинках у загальних коридорах зі сходовою кліткою. Згідно розділу 7 Опалення, вентиляція і кондиціонування ДБН «Житлові будинки», та розділ 8 Пожежної небезпеки ДБН, для окремих квартир повинні бути облаштовані окремі димарі та окремі шахти для газовиділення та повітрозабірних пристроїв та системи вентиляції. Отже недопустимим є використання одного димаря для двох квартир. Відповідач має димар у кухні, який потрібно лише почистити;
висновок експерта № 1240 складений із максимальним збереженням конструкцій будинку та невтручанням при проведенні будівельних робіт в основні конструктиви будівлі, повної автономії та ізоляції двох окремих квартир, що виключає спільне користування та взаємозалежність двох співвласників, розподіл будинковолодіння до даного висновку експерта є найбільш ефективним;
стосовно веранди площею 10,1 кв. м, яка зі слів представника відповідача нібито входить до площі ОСОБА_1., то ставлю до відома, що ця веранда підлягає демонтажу, оскільки є дерев`яною та дуже знищеному стані. Стосовно проведення комунікацій, то зрозумілим є те, що кожен проводить самостійно комунікації до своєї частини від загального входу;
у постанові Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі № 583/2924/20 зазначено, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено його відокремлену частину, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 сформульовано висновок про те, що визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно. У постанові Верховного Суду України від 10 травня 2023 року у справі № 404/7307/14 зазначено, що учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.
доводи касаційної скарги стосовно того, що у матеріалах справи відсутні погодження з компетентними органами щодо можливості здійснення запланованих експертом перепланувань та переобладнань при виділенні кожному із співвласників належної йому частки у спірному будинку згідно із запропонованим експертом варіантом є безпідставними, оскільки відповідно до статті 152 ЖК України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/ або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 16 січня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі.

02 червня 2026 року справа передана судді-доповідачу Крат В. І. у зв`язку з обранням судді Тітова М. Ю. до Великої Палати Верховного Суду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційних скарг, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 16 січня 2025 рокувказано, що: підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року в справі № 501/2148/17, від 28 липня 2021 року в справі № 310/7011/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України). Касаційна скарга подана у строк, передбачений законом, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України. Наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Аналіз касаційної скарги свідчить, що судові рішення оскаржуються в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 . В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються.

Фактичні обставини

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 01 червня 2017 року в справі №441/1721/16-ц (https://reyestr.court.gov.ua/Review/66948397):
позов ОСОБА_1 і зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено:
визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , право власності на 1/2 частину:-житлового будинку на АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,4514 га для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ЛВ № 9079 від 08 лютого 1999 року належала ОСОБА_3 ,
визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 , визнано право власності на 1/2 частину: житлового будинку на АДРЕСА_1 ; земельної ділянки площею 0,4514 га для обслуговування житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ЛВ № 9079 від 08 лютого 1999 року належала ОСОБА_3 . 

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 91397730 від 07 липня 2017 року, ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить житлового будинку по АДРЕСА_1 , загальною площею 96,8 кв. м. Складовою частиною об`єкта нерухомого майна є майстерня Б, сарай В, вбиральня Г, огорожа 1-2.

Відповідно до долученого до матеріалів справи копії Технічного паспорта від 20 вересня 2016 року до будинковолодіння по АДРЕСА_1 входить: житловий будинок, літ. А-1, загальною площею 96,8 кв. м, який складається з Веранди 1-1, площею10,1 кв. м, Коридору 1-2, площею17,4 кв. м, Кімнати 1-3 площею 12,2 кв. м, Кімнати 1-4 площею17,3 кв. м, Кімнати 1-5 площею 15,0 кв. м, Комори 1-6, площею 11,7 кв. м, Кухні 1-7 площею 13,1 кв. м та Майстерня, літ. Б, Сарай, літ. В, Вбиральня, літ. Г, Огорожа , літ 1-2.

До матеріалів справи долучено висновок експерта № 1240 від 14 лютого 2020 року будівельно-технічної експертизи, проведений за заявою позивачки ОСОБА_1 , та висновок експерта № 552/23 від 05 червня 2023 року судової-будівельно-технічної експертизи, проведений за клопотанням відповідача ОСОБА_2 на підставі ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до Висновку експерта № 1240 від 14 лютого 2020 року, розподіл житлового будинку по АДРЕСА_1 відповідно до ідеальних часток співвласників, а саме по , технічно можливий та запропоновано варіант розподілу, на який посилається позивачка.

Відповідно до Висновку експерта №552//23 від 05 червня 2023 року, запропоновано три варіанти поділу житлового будинку: перший варіант з відхиленнями від ідеальних часток у будинковолодінні :співвласник № 153/100 частка, співвласник № 2-47/100 частка, Варіант № 2 з відхиленням від ідеальних часток у будинковолодінні: співвласник № 1-47/100 частка, співвлвсник № 2-53/100 частка, Варіант № 3 з відхиленням від ідеальних часток у будинковолодінні: співвласник № 1-51/100 частка, співвласник № 2-49/100 частка; визначити варіанти розподілу господарських споруд, а саме: майстерні під. Літ. В та сараю під. Літ В у відповідності до ідеальних часток співвласників, враховуючи, що кожному з них належить по частині цих господарських споруд неможливо, оскільки у технічному паспорті на житловий будинок станом на 20 вересня 2016 року та інвентаризаційній справі № 1026 відсутні будь-які графічні матеріали щодо розмірів, габаритів, конфігурації та місцерозташування господарських будівель та споруд розроблені варіанти поділу житлового будинку включають розподіл господарських будівель та споруд, що виділяються співвласникам окремо. Досліджуваний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований на несформованій земельній ділянці, відсутній кадастровий номер, відсутня технічна документація із землеустрою, яка може бути підставою для її формування, тому визначити чітку площу земельної ділянки, точне місцезнаходження будинку, будівель та споруд та розробити варіанти розподілу відповідно до часток співвласників технічно не можливо.

Позиція Верховного Суду

Касаційний суд відхиляє аргументи касаційної скарги з таких підстав.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).

Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).

Здоровий глузд (засада розумності) характерний як для оцінки / врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється під час вирішення спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 березня 2026 року в справі № 757/34767/23).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.

Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18)).

З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Норми закону полягають в наступному: жити чесно, не ображати інших, кожному віддавати по заслугах. Змусити жити за принципами навряд чи можливо. Але коли виникає судовий спір, то учасники цивільного обороту мають розуміти, що їх дії (бездіяльність) чи правочини можуть бути піддані оцінці крізь призму справедливості, розумності, добросовісності (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2024 року в справі № 357/13500/18 (провадження № 61-3809св24), постанову Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 466/3398/21 (провадження № 61-2058сво23)).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року в справі № 713/1153/23 (провадження № 61-17202сво23)).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року в справі № 713/1153/23 (провадження № 61-17202сво23)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року в справі № 713/1153/23 (провадження № 61-17202сво23)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року всправі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року в справі № 713/1153/23 (провадження № 61-17202сво23)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2026 року в справі № 713/1153/23 (провадження № 61-17202сво23)).
Спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 707/2516/18 (провадження № 61-5919сво22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23)).

Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна. Позов про визнання права на частку в праві спільної часткової власності не є вимогою про поділ майна в натурі. Тому при визнанні права на частку не здійснюється вказівка які саме об`єкти в натурі відповідають частці в праві спільної часткової власності (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року в справі № 344/5437/17 (провадження № 61-124св20)).

Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (частина перша та друга статті 367 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13 зроблено висновок, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У постанові Верховного Суду України 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 зроблено висновок, що: 
«відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.
У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.
Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.
Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.
Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно».

Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку у спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється (див.: постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 243/6275/16-ц (провадження № 61-42813св18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 707/2516/18 (провадження № 61-5919сво22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 квітня 2025 року у cправі № 357/3145/20 (провадження № 14-36цс25) вказано, що:
«7.7. Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду вважає доводи колегії суддів Касаційного цивільного суду достатньо обґрунтованими та такими, що дозволяють конкретизувати висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 344/8200/14-ц, з урахуванням правового висновку, викладеного в розділі 6 цієї постанови, який полягає у тому, що:
- у результаті поділу нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, кожному зі співвласників потрібно визначити окрему площу, яка має складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України, а щодо житлових приміщень - також з урахуванням вимог частини першої статті 379 ЦК України, частини першої статті 50 Житлового кодексу України;
- поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні тим, що в разі поділу майна кожному співвласнику виділяється майно в натурі і право спільної власності припиняється. Натомість у разі виділу частки зі спільного майна право спільної часткової власності припиняється лише для того учасника, якому ця частка виділяється в натурі, а для інших співвласників режим спільної часткової власності на решту майна зберігається;
-за наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать позивачеві та відповідачеві;
- за наявності трьох і більше співвласників майна при визначенні в судовому порядку частки в натурі одного з них (виділ частки) розмір часток інших співвласників (відповідачів) не визначається. У цьому випадку суд, застосовуючи приписи статті 364 ЦК України, має виділити та зазначити у своєму рішенні індивідуально визначене майно (колишня частка у праві спільної власності) позивача та залишити решту майна у спільній власності інших відповідачів, які в подальшому за бажанням можуть поділити це майно добровільно на власний розсуд або в судовому порядку;
- винятком із цього правила є випадки, коли всі співвласники або всі, крім одного, бажають поділу майна. У такому випадку суд має визначити частки всіх співвласників та провести поділ майна із зазначенням у резолютивній частині рішення конкретних окремих об`єктів нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать кожному з колишніх співвласників. У цьому разі право спільної власності припиняється».

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Касаційний суд вже вказував, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2022 року в справі № 602/1455/20 (провадження № 61-475св22)).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суди встановили, що:
предметом спору є житловий будинок, житловою площею 44,5 кв. м, загальною площею 96,8 кв. м, на АДРЕСА_1 . Складовими частинами даного об`єкта нерухомого майна є: майстерня «Б», сарай «В», вбиральня «Г» та огорожа (1-2); вказаний будинок належить позивачці ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності - по 1/2 частині кожному з них, на підставі рішення Городоцького районного суду Львівської області від 01 червня 2017 року, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_5 
поділ за висновком експерта № 1240 від 14 лютого 2020 року таким, що відповідає найкращим інтересам сторін та будівельним нормам і правилам, а переобладнання при такому варіанті буде найменшим та таким, що не буде нести надмірних фізичних та матеріальних затрат, оскільки роботи з переобладнання та перепланування не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування. Тому суди зробили висновок про виділення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у приватну власність приміщень у житловому будинку по АДРЕСА_1 , відповідно до Варіанту запропонованому Висновком експерта № 1240 від 14 лютого 2020 року. Суд залишив у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , вбиральню (літ. Г) та огорожу (1-2). Суд вважав, що такий варіант поділу є найбільш доцільним, оскільки є поділом будинку на дві ізольовані квартири та відповідає розмірам часток співвласників; покликання представника відповідача, що у значеному висновку не враховано Веранду площею 10.01 кв. м, суд до уваги не взяв, оскільки, відповідно до цього варіанту поділу, дерев`яна конструкція веранди підлягає демонтажу при влаштуванні двох окремих входів до квартир № 1 та № 2 ;
відповідно до висновку експерта № 1240, складеного 14 лютого 2020 року за результатами проведеної будівельно-технічної експертизи, і який взяв до уваги суд першої інстанції при вирішенні спору, розподіл спірного житлового будинку відповідно до ідеальних часток співвласників, а саме: 1/2; 1/2, технічно можливий та запропонований один варіант розподілу, на який посилається позивачка. Вказаний варіант поділу будинку містить відхилення від ідеальної частки позивачки - у сторону зменшення, однак, таке відхилення є незначним і позивачка погоджується на виплату їй грошової компенсації за зменшення частки, яка становить 5 493 грн. Запропоновані будівельні роботи при реалізації цього варіанта розподілу житлового будинку не є «реконструкцією», а є «переплануванням» в складі капітального ремонту без втручання в несучі конструкції будинку та без надмірних фізичних і матеріальних затрат (вартість будівельних робіт, проведення яких необхідно при розподілі приміщень житлового будинку в дві ізольовані квартири, на дату проведення експертизи, становить 20 843 грн). За цим висновком експерта, розглянутий варіант є єдиним з точки зору максимального збереження конструкцій будинку і невтручання при проведенні будівельних робіт в основні конструктиви будівлі з огляду на значний фізичний знос і присутність в каркасі будівлі дерев`яних елементів (термін служби будинку понад 80 років). Судом першої інстанції враховано, що внаслідок розподілу будинку за запропонованим експертом варіантом, утвориться дві ізольовані частини будинку (квартира №1 та квартира № 2 ) з облаштуванням окремих входів для кожного співвласника будинку;
апеляційним судом надано оцінку твердженням апеляційної скарги про те, що розподіл будинку за врахованим судами висновком експерта проведено з порушенням ДБН та визнано їх необґрунтованими, оскільки висновок складений судовим експертом, який має спеціальні знання, необхідні для проведення такого виду експертиз, і обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, про що зазначено в описовій частині висновку.

За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про задоволення позову.

Касаційний суд відхиляє аргументи касаційної скарги про те, що судові рішення ухвалені всупереч висновкам, зробленим в постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 310/7011/17, від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 та про те, що житловий будинок належить сторонам на праві спільної часткової власності, а тому виділ частки у цьому майні для позивачки ОСОБА_1 є неможливим, а можливим є лише поділ спірного житлового будинку, з таких мотивів.

Як свідчить зміст позовної заяви позивачка просила визначити за позивачем та відповідачем конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу (а. с. 2- 5). Тобто позивачка просила суд про поділ спільного будинку та земельної ділянки. Власне про це свідчить й позиція відповідача в суді першої інстанції, яку висловлено у відзиві на позов. У відзиві на позов, зокрема, вказувалося, що відповідач не проти розподілу будинку та земельної ділянки, але не у спосіб запропонований позивачкою у висновку експерта № 1240 (а. с. 66). У клопотанні про призначення повторної судової будівельно-технічної експертизи від 18 березня 2021 року відповідач вказував, що його було позбавлено можливості надати експерту свої пояснення пропозиції та зауваження з приводу того, який найоптимальніший варіант розподілу будинку та земельної ділянки (а. с. 66).

Натомість у справі № 310/7011/17 та у справі № 501/2148/17, в яких касаційний суд робив висновки, позивачі заявляти лишень вимогу про виділ частки, за наявності двох співвласників. 

Натомість у справі, що переглядається, суди визначили частки всіх співвласників та провели поділ майна із зазначенням у резолютивній частині рішення конкретних окремих об`єктів нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать кожному з колишніх співвласників, що відповідає висновкам, зробленим в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 квітня 2025 року у cправі № 357/3145/20 (провадження № 14-36цс25).

Касаційний суд відхиляє аргумент касаційної скарги про те, що відповідно до вимог статті 152 ЖК України (в редакції чинній на момент ухвалення рішення суду першої інстанції) переобладнання і перепланування житлового будинку на окрему ізольовану квартиру може проводитися лише з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради, з таких підстав.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вже вказувала, що положення статті 152 ЖК України не стосуються вирішення питань технічної можливості поділу спірної нерухомості та визначення необхідності його здійснення. Тобто, стаття 152 ЖК України не застосовується при вирішенні спору співвласників про поділ спільного майна або про виділ з нього частки. Тому відсутність у матеріалах справи технічних висновків про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, правилам пожежної безпеки тощо не перешкоджає суду ухвалити рішення про суті спору, якщо наявний висновок судової будівельно-технічної експертизи. Таким чином, у суду відсутні підстави вимагати від позивача проходження дозвільної процедури за правилами статті 152 ЖК України до ухвалення судом рішення про поділ спірного нерухомого майна. Отже, ухвалення рішення суду про поділ нерухомого майна в натурі між його співвласниками не потребує попереднього (до ухвалення такого рішення) подання до суду сторонами документів, що дають право на виконання відповідних будівельних робіт, навіть у тому випадку, коли такий поділ вимагатиме переобладнання та перепланування спірної нерухомості з проведенням робіт, які передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року по справі № 707/2516/18 (провадження № 61-5919сво22)).

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення в оскарженій частині ухвалені без дотримання норм процесуального права та з порушенням норм матеріального права і зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень касаційного суду. У зв`язку з наведеним, касаційний суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, судові рішення в оскарженій частині - без змін. Тому судові витрати покладаються на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_2 , яка підписана адвокатом Гриньом Михайлом Івановичем, залишити без задоволення.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 11 квітня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року в частині задоволених позовних вимог  ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков