УХВАЛА

18 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 916/1825/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» (далі - Товариство, відповідач, скаржник)
на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.05.2026

у справі за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області (далі - Управління, позивач)
до Товариства
про стягнення 703 794,36 грн,

ВСТАНОВИВ: 

Товариство 02.06.2026 через Електронний суд звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, зокрема, просить скасувати ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.05.2026 у справі №916/1825/25, справу направити до апеляційного господарського суду для продовження розгляду. Крім того у касаційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2026 для розгляду справи №916/1825/25 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. (головуючої), Бенедисюка І.М., Власова Ю.Л.
Вирішуючи питання щодо прийнятності касаційної скарги та наявності підстав для відкриття/відмови у відкритті касаційного провадження, дослідивши доводи касаційної скарги Товариства у контексті оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Статтею 129 Конституції України встановлено основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частина перша цієї статті).
За приписами частини першої статті 304 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) ухвали судів першої та апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу.
За змістом пункту 3 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Предметом касаційного оскарження є ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.05.2026 у справі №916/1825/25, якою повернуто апеляційну скаргу скаржнику на рішення Господарського суду Одеської області від 16.03.2026 у цій справі. 
З Єдиного державного реєстру судових рішень убачається, що Господарський суд Одеської області рішенням від 16.03.2026 у справі №916/1825/25 позов задовольнив; стягнув з відповідача на користь позивача попередню оплату вартості товару в розмірі 657 580,00 грн, штраф у розмірі 46 030,60 грн, пеню в розмірі 183,76 грн та судовий збір у розмірі 8445,54 грн.
Не погодившись із зазначеним рішенням, Товариство звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просило:
- поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 16.03.2026 у справі № 916/1825/25;
- на час апеляційного провадження зупинити дію рішення суду першої інстанції;
- розглядати апеляційну скаргу в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи;
- проводити всі засідання зі справи № 916/1825/25 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду;
- скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 16.03.2026 у справі №916/1825/25; ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.
Південно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 22.04.2026 у справі №916/1825/25: поновив Товариству строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 16.03.2026; апеляційну скаргу Товариства залишив без руху; встановив Товариству строк для подачі доказів сплати судового збору в сумі 12 668,30 грн 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
Ухвала суду апеляційної інстанції від 22.04.2026 про залишення апеляційної скарги отримана скаржником 22.04.2026, що підтверджується довідкою про доставку документа в кабінет електронного суду.
Останнім днем для усунення недоліків апеляційної скарги є 04.05.2026 (з урахуванням частини шостої статті 242 ГПК України та частини четвертої статті 116 ГПК України).
Товариство 04.05.2026 через Електронний суд звернулося із клопотанням (зареєстроване судом 05.05.2026) про відстрочення сплати судового збору у справі №916/1825/25 до розгляду апеляційної скарги.
Південно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 07.05.2026 у справі №916/1825/25 відмовив Товариству у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Одеської області від 16.03.2026.
З посиланням на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 18.10.2023 у справі №910/10939/22, суд апеляційної інстанції зазначив, що, оскільки клопотання про відстрочення сплати судового збору Товариство подало в останній день для усунення недоліку апеляційної скарги, а саме 04.05.2026, то має ще декілька робочих днів для надання доказів сплати судового збору та заявлення клопотання про поновлення строку на усунення недоліків; у іншому випадку, враховуючи зміст частини шостої статті 260 ГПК України, не пізніше, ніж 11.05.2026, апеляційна скарга буде повернута в установленому законом порядку.
Ухвала суду апеляційної інстанції від 07.05.2026 про відмову у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги отримана апелянтом і його представником 07.05.2026, що підтверджується довідками про доставку документа в кабінет електронного суду. 
Крім того помічником судді телефонограмою повідомлено представника апелянта 07.05.2026 про вчинені процесуальні дії ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.05.2026.
Незважаючи, на закінчення встановленого ухвалою про залишення апеляційної скарги без руху строку, станом на момент постановлення ухвали від 12.05.2026 недоліки апеляційної скарги так і не усунуто.
Південно-західний апеляційний господарський суд ухвалою від 12.05.2026 у справі №916/1825/25 повернув апеляційну скаргу Товариства на підставі частини четвертої статті 174 та частини другої статті 260 ГПК України у зв`язку з невиконанням останнім вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
У касаційній скарзі Товариство зазначає, що не погоджується з оскаржуваною ухвалою, зазначає, що (1) надання апелянту строку в два дні для сплати судового збору та повернення апеляційної скарги ухвалою від 12.05.2026 на третій день з дня закінчення строку на усунення недоліків є передчасним та свідчить про наявність підстав для скасування цієї ухвали; (2) повернення апеляційної скарги ухвалою від 12.05.2026 у справі №916/1825/25 є наслідком безпідставної відмови суду апеляційної інстанції у наданні відстрочки Товариству в частині сплати судового збору за подання апеляційної скарги; (3) судом апеляційної інстанції не враховано, що для розгляду справ Полтавським окружним адміністративним судом Товариством сплачено судового збору на щонайменше 522 027,20 грн; на підтвердження скрутного матеріального становища надано докази відсутності (недостатності) коштів на рахунку для сплати судового збору; (4) також, зокрема, посилаючись на статтю 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), вказує на те, що необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. 
За доводами касаційної скарги не вбачається, що Товариство оскаржує ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.05.2026 у справі №916/1825/25 про повернення апеляційної скарги з підстав, що він у строк (до 11.05.2026 включно) або через Електронний суд, або поштою подавав заяву про усунення недоліків (або клопотання) тощо, а суд не розглянув і повернув; чи не усунув недоліки у зв`язку з невчасністю отримання ухвали суду апеляційної інстанції, тобто Верховний Суд констатує, що Товариство не заперечує не усунення ним недоліків або факт необізнаності.
Дослідивши матеріали касаційної скарги, щодо оскарження ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.05.2026 у справі №916/1825/25 про повернення апеляційної скарги, Суд зазначає, про те, що звертаючися до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Одеської області від 16.03.2026 у справі №916/1825/25, Товариство після залишення апеляційної скарги без руху, в останній день для усунення недоліку апеляційної скарги, а саме 04.05.2026 заявило клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання цієї скарги, у зв`язку з тим, що сума судового збору у розмірі 12 668,30 грн є значною для апелянта та для її збору потрібний певний проміжок часу; більшість клієнтів скаржника є бюджетними організаціями та через протиправні дії ГУ ДПС у Полтавській області щодо безпідставного блокування реєстрації податкових накладних Товариство змушене регулярно подавати позови до Полтавського окружного адміністративного суду для реєстрації податкових накладних, сплативши судовий збір у загальній сумі 522 027,20 грн, який на цей час не повернутий з Державного бюджету України; також додані до клопотання довідки про відсутність достатніх грошових коштів на рахунках Товариства; апелянт розраховує на повернення найближчим часом від ГУ ДПС у Полтавській області судового збору, що має забезпечити сплату судового збору за подачу апеляційної скарги у цій справі.
Верховний Суд висновує, що оцінюючи правомірність обмеження доступу до правосуддя, слід враховувати практику ЄСПЛ, відповідно до якої право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати допустимим процесуальним обмеженням. Такі обмеження є сумісними з гарантіями статті 6 Конвенції, якщо вони мають легітимну мету та є пропорційними і не порушуватимуть саму суть права. Колегія суддів зауважує, що стаття 6 Конвенції не містить визначення «легітимна мета», втім приклади таких легітимних цілей містить практика ЄСПЛ. Пропорційність є одним із важливих принципів у практиці ЄСПЛ, вона вимагає щоб між законною метою, яку переслідує держава, і тими засобами, до яких вона вдається, щоб її досягти, існував справжній баланс. Пропорційність вимагає знаходження справедливого балансу між правами особи і суспільним інтересом (пункт 7.40.1. постанови Верховного Суду від 13.05.2026 у справі №904/3404/25).
Правові засади справляння судового збору, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або 2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або 4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Аналіз наведених положень статті 8 Закону України «Про судовий збір» дає підстави для висновку про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.
Також необхідно зазначити, що звільнення від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру) з підстав, передбачених статтею 8 Законом України «Про судовий збір», є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).
Разом із цим, особа, яка заявляє відповідне клопотання, зокрема, про відстрочення сплати судового збору, повинна надати докази того, що її майновий стан об`єктивно перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому порядку.
Суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору, зважаючи на те, що судовий збір за подачу апеляційної скарги у справі №916/1825/25 не є занадто значним (12 668,30 грн), скаржник не довів належними доказами у цей момент скрутного матеріального становища, а також те, що його фінансовий стан реально покращиться, внаслідок чого стане можливою сплата судового збору до закінчення розгляду апеляційної скарги.
В той же час Суд враховує і те, що судові процедури повинні бути справедливими, особа не може бути безпідставно позбавлена права, зокрема на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у судових справах (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 08.03.2024 у справі №910/14313/23). 
Відмова суду апеляційної інстанції у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору, встановлення неусунення недоліку апеляційної скарги та, переконавшись у тому, що апелянт обізнаний з відмовою йому у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору, мав розумний проміжок часу для сплати останнього, свідчить про дотримання судом принципів верховенства права, рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та правової визначеності, є пропорційним обмеженням та забезпечує справедливий баланс між правами особи і суспільним інтересом, з огляду на те, що сторона, яка заявила відповідне клопотання жодних доказів не надала, а застосування інституту відстрочення за декларативними не підтвердженими твердженнями, тільки виключно за наведених тверджень порушують принцип рівності.
Статтею 258 ГПК України встановлені вимоги щодо форми і змісту апеляційної скарги, зокрема, в частині третій передбачено додання до апеляційної скарги доказів сплати судового збору. 
Приписами частини другої статті 260 ГПК України унормовано, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.
Відповідно до частини четвертої статті 174 ГПК України у разі якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.
Питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків (частина шоста статті 260 ГПК України).
Зміст наведеної норми процесуального законодавства свідчить про те, що не усунення скаржником, у встановлений судом строк, недоліків апеляційної скарги, про які зазначено в ухвалі про залишення такої скарги без руху, є підставою для повернення апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що, незважаючи на закінчення встановленого ухвалою про залишення апеляційної скарги без руху строку, станом на момент постановлення цієї ухвали недоліки апеляційної скарги Товариством не усунуто та не надано суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі, а тому апеляційна скарга Товариства на рішення Господарського суду Одеської області від 16.03.2026 у справі №916/1825/25 підлягає поверненню скаржнику.
З огляду на вищезазначені обставини, колегія суддів зазначає, що висновок суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги на підставі частини четвертої статті 174 і частини другої статті 260 ГПК України, ґрунтується на тому, що скаржник не усунув недоліки апеляційної скарги, яку було залишено без руху, у встановлений строк, навіть ураховуючи, що суд надавав йому строк ухвалами від 22.04.2026 і від 07.05.2026. 
Таким чином правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів, а тому доводи касаційної скарги не свідчать про неправильне застосування судом норм права, що не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а застосувані норми права не є обмеженням у доступі до правосуддя. 
Окремо Суд ураховує частину четверту статті 13 ГПК України відповідно до якої кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За приписами статті 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин.
Касаційний господарський суд зауважує, що «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими. Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду. Вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, яке саме собою є таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі»). 
Відповідно до частини другої статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Враховуючи викладене, колегія суддів визнає касаційну скаргу необґрунтованою та відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.05.2026 у справі №916/1825/25 про повернення апеляційної скарги на підставі частини другої статті 293 ГПК України, оскільки у цій справі правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення не розглядається. 
Керуючись статтями 234, 235, 287, 293, 304 ГПК України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ: 

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Гарант Ойл Групп» на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.05.2026 у справі №916/1825/25.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова 

Суддя І. Бенедисюк

Суддя Ю. Власов