Справа № 420/11086/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Вовченко О.А
секретар судового засідання Іщенко С.О.
за участю сторін:
представника позивача – Висоцького С.О. (згідно ордеру)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду 16.04.2026 року надійшов позов ОСОБА_1 до Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження № 80699092 від 07.04.2026 року. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена на підставі виконавчого документа, який не набрав законної сили, тобто постанова про відкриття виконавчого провадження винесена безпідставно та має бути скасована. Позивач вважає, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 безпідставно та протиправно звернувся до виконавчої служби із заявою про примусове виконання постанови № 1/7362 від 21.06.2025, оскільки вона не набрала законної сили та на момент звернення не підлягала примусовому виконанню.
Ухвалою суду від 21.04.2026 року прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження в адміністративній справі. Вказаною ухвалою також залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ).
27.04.2026 року (ЕС45220/26) від представника ОСОБА_1 до суду надійшла заява, в якій заявник просить суд дозволити адвокату Висоцькому С.О. прийняти участь в судовому засіданні з розгляду даної справи в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів та електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС.
Ухвалою суду від 28.04.2026 року задоволено заяву представника ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні по справі №420/11086/26 в режимі відеоконференції, судові засідання по справі №420/11086/26 для представників ОСОБА_1 , в тому числі призначене на 30.04.2026 року о 10:00 год., виіршено здійснювати в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням ним власних технічних засобів у підсистемі відеоконференцзв`язку ЄСІТС.
29.04.2026 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Відділ не згоден з вимогами позивача.
У відзиві вказано, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №80699092 від 07.04.2026 з примусового виконання постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 1/7362, що видана 21.06.2025 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави боргу в розмірі 34000 грн. 07.04.2026 року на підставі заяви стягувача та керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №80699092. 07.04.2026 року з метою реального та фактичного виконання рішення, державним виконавцем винесено постанови: про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі – 369,00 грн. про стягнення виконавчого збору в розмірі 10 % від суми стягнення – 3400 грн. про арешт коштів (майна) боржника, в межах суми боргу – 34000 грн. з урахуванням витрат – 369,00 грн., та виконавчого збору – 3400 грн., на загальну суму 37769 грн. 08.04.2026 на адресу відділу надійшла заява представника боржника адвоката Висоцького С.О про незаконність відкриття виконавчого провадження та вимога про його зупинення. 09.04.2026 відділом ДВС надано відповідь боржнику на вищевказану заяву .
Як стверджує відповідач, станом на момент розгляду заяви до Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби не надано належного процесуального документа суду, яким би було прямо зупинено виконання відповідного рішення або виконавчого документа. Крім того, відповідно до статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати заходів щодо своєчасного і повного виконання рішення, що виключає можливість зупинення провадження без передбачених законом підстав. У зв`язку з викладеним, правові підстави для зупинення виконавчого провадження № 80699092 відсутні.
Зважаючи на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .
У судовому засіданні 30.04.2026 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.
Дослідивши подані до суду документи та матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відзив на позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
Тимчасово виконуючий обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 21.06.2025 року винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення №1/7362, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст.210 -1 КУпАП й накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000,00 гривень.
У даній постанові вказано реквізити для сплати штрафу та зазначено, зокрема, що постанова може бути оскаржена відповідно до ст. 287-289 КУпАП у вищому органі або до відповідного суду протягом 10 днів з дня її винесення.
05.04.2026 року ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено на адресу відповідача заяву про примусове виконання постанови №1/7362 від 21.06.2025 року.
Разом із даною заявою третьою особою було подано постанову від 21.06.2025 року №1/7362, в якій вказано, що вона набрала законної сили 05.07.2025 року та що строком її пред`явлення до виконання є 30.06.2026 року.
07.04.2026 року старшим державним виконавцем Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кузьменко Аліною Олегівною прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 80699092 з примусового виконання постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 № 1/7362 від 21.06.2025 року.
08.04.2026 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повернути виконавчий документ заявнику без прийняття до виконання або зупинити виконавче провадження № 80699092.
У заяві було зазначено, що оскільки триває стадія оскарження постанови, вона не можу бути виконана.
До заяви було додано ухвала суду від 07.07.2025 року.
У відповідь на вказану заяву відповідачем було складено листа від 09.04.2026 року №30910, в якому вказано, що правові підстави для зупинення виконавчого провадження № 80699092 відсутні.
Вважаючи протиправною та такою, що підлягає скасуванню постанову державного виконавця Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження № 80699092 від 07.04.2026 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.
Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
30.04.2026 року суд перейшов до стадії ухвалення рішення.
Вирішуючи спір, що виник між сторонами.
Статтею 1 Закону України “Про виконавче провадження” визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України “Про виконавче провадження”, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
За приписами ч.1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
За приписами ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання).
Водночас, відповідно до ст. 298 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.
Порядок прийняття постанов про адміністративні правопорушення, набрання ними законної сили, їх оскарження, тощо, передбачені нормами КУпАП.
Так, частиною 1 статті 283 КУпАП визначено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.
Відповідно до частини 1 статті 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов:
1) про накладення адміністративного стягнення;
2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу;
3) про закриття справи.
Згідно зі статтею 287 КУпАП постанова суду про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Пунктом 3 частини 1 статті 288 КУпАП визначено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Постанову про одночасне накладення основного і додаткового адміністративних стягнень може бути оскаржено за вибором особи, щодо якої її винесено, чи потерпілого в порядку, встановленому для оскарження основного або додаткового стягнення.
Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Частина 1 статті 291 КУпАП визначає, що постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.
За приписами ст. 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.
При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення, згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності та подала про це відповідну заяву, а також за адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу.
Постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову.
При цьому згідно з ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
Тобто, у випадку оскарження особою постанови про накладення адміністративного стягнення обов`язок зі сплати штрафу у такої особи, виникає з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У той же час, у разі скасування судом оскаржуваного штрафу та набрання судовим ,рішенням законної сили - підстави для такої сплати взагалі відсутні.
Тобто законодавством чітко визначено, що постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, у випадку їх оскарження, не можуть бути направлені на примусове виконання до завершення процедури оскарження та не раніше ніж через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби лише у разі несплати правопорушником штрафу у строк, встановлений частиною 1 статті 307 цього Кодексу. При цьому, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, або ж не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Статтею 303 КУпАП визначено, що не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. У разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги.
Судом встановлено, що 03.07.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення №1/7362 від 21.06.2025 року.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.07.2025 року по справі № 946/5040/25 поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду з адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення №1/7362 від 21 червня 2025 року, відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення №1/7362 від 21 червня 2025 року, призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 17 липня 2025 року об 11 год. 30 хв. у приміщенні суду.
Таким чином ще до звернення третьої особи із заявою про примусове виконання постанови №1/7362 від 21.06.2025 року вказана постанова була оскаржена ОСОБА_1 до суду.
Отже, суд доходить висновку, що на час пред`явлення виконавчого документу до виконання та відкриття державним виконавцем виконавчого провадження, строк на добровільне виконання постанови №1/7362 від 21.06.2025 року фактично не сплинув (з урахування рішення суду про поновлення строків звернення до суду позивачу).
Проте, отримавши виконавчий документ, державний виконавець обтяжений обов`язком винести постанову про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня.
Отже, констатувавши відповідність виконавчого документа вимогам статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" , у тому числі в частині настання строку набрання ним законної сили, державний виконавець не мав правових підстав для повернення постанови №1/7362 від 21.06.2025 року без прийняття до виконання та в силу вимог закону був зобов`язаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження.
України "Про виконавче провадження" №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Зміст статей Закону України "Про виконавче провадження" дає суду підстави для висновку, що державний виконавець не наділений повноваженнями перевірки факту оскарження відповідної постанови (виконавчого документу) в судовому порядку на момент пред`явлення такого до примусового виконання.
Відповідно до статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" обов`язок державного виконавця розпочати примусове виконання рішення пов`язується з отриманням, зокрема, від стягувача відповідної заяви та належним чином оформленого виконавчого документа, а не перевірки цього документу на предмет оскарження його боржником.
Відтак, констатувавши відповідність виконавчого документа вимогам статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", у тому числі в частині настання строку набрання ним законної сили, державний виконавець не мав правових підстав для повернення зазначеної постанови про накладення адміністративного стягнення без прийняття до виконання та в силу вимог закону був зобов`язаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження.
Крім того, суд зазначає, що частиною 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" не визначено такої підстави для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, як оскарження рішення, на підставі якого видано виконавчий документ.
Верховний Суд у постанові від 14.03.2024 у справі №591/4234/23 наголосив на тому, що органи ДВС в силу Закону №1404-VIII не наділені повноваженнями перевірки факту оскарження відповідної постанови (виконавчого документу) в судовому порядку.
Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11.10.2016 у справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.
Суд звертає увагу, що нормами спеціального закону не передбачено дій державного виконавця, а саме перевірки факту оскарження відповідної постанови (виконавчого документу) в судовому порядку на момент пред`явлення такого до примусового виконання у разі якщо таке мало місце, а відкриття виконавчого провадження державним виконавцем, як одним суб`єктом владних повноважень, в даному відбулось у зв`язку з тим, що інший суб`єкт владних повноважень, в даному випадку поліція, передала документи на примусове виконання, хоча й правові підстави у останнього для цього були відсутні.
За правилами пунктів 2, 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, а також обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
При цьому належним способом захисту порушеного права є лише такий спосіб, який відповідає вимогам матеріального закону і призводить до поновлення прав позивача до такого стану, що існував до порушення права, а якщо відновлення такого стану є неможливим - компенсує позивачу шкоду, завдану неправомірним рішенням.
З огляду на викладені вище обставини, оскільки на час пред`явлення виконавчого документу до виконання та відкриття державним виконавцем виконавчого провадження, строк на добровільне виконання постанови №1/7362 від 21.06.2025 року фактично не сплинув (з урахування рішення суду про поновлення строків звернення до суду позивачу), суд доходить висновку, що позовна вимога про скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 80699092 від 07.04.2026 року є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З матеріалів справи вбачається, що, позивачем за подачу даного адміністративного позову сплачено 1064,96 грн судового збору.
Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 1064,96 грн.
Керуючись ст. ст. 7, 9, 205, 241-246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови – задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження № 80699092 від 07.04.2026 року. 
Стягнути з Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1064,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач - Ізмаїльський відділ державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, пр-т Миру, 23, кімн. 203, код ЄДРПОУ 35067687).

Третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ).

Суддя О.А. Вовченко