Справа №463/5216/25 Головуючий у 1 інстанції:Боброва Ю.Ю. 
Провадження №22-ц/811/4435/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 квітня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А., 
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,
секретар: Чиж Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного некомерційного підприємства «Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького» на рішення Личаківського районного суду м.Львова в складі судді Бобрової Ю.Ю. від 02 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного некомерційного підприємства «Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького» про визнання протиправним та скасування наказу та стягнення ненарахованої та невиплаченої надбавки, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 02 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 до Державного некомерційного підприємства «Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького» про визнання протиправним та скасування наказу та стягнення ненарахованої та невиплаченої надбавки – задоволено частково.
Стягнуто з державного некомерційного підприємства «Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького» (юридична адреса: 79010, м. Львів, вул. Пекарська, 69; ЄДРПОУ 02010793) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) ненараховану та невиплачену заробітну плату в розмірі 9 440,18 грн (дев`ять тисяч чотириста сорок гривень 18 копійок).
Стягнуто з державного некомерційного підприємства «Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького» (юридична адреса: 79010, м. Львів, вул. Пекарська, 69; ЄДРПОУ 02010793) на рахунок держави 993,18 грн (дев`ятсот дев`яносто три гривні 18 копійок) судового збору.
У решті – відмовлено.
Вказане рішення оскаржило Державне некомерційне підприємство «Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького».
В апеляційній скарзі просять рішення Личаківського районного суду м.Львова від 02 грудня 2025 року скасувати та відмовити у задоволені позовної заяви повністю.
Вважають вказане рішення суду в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення коштів незаконним внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та необґрунтованим через неналежне з`ясування судом обставин справи під час судового розгляду. 
Зазначають, що у мотивувальній частині рішення суду щодо вимоги про стягнення заробітної плати суд першої інстанції, посилається на ст.103 КЗпП України, яка передбачає, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Одночасно Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлено, що у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, ч.3 статті 32 та статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов. Звертають увагу, що всупереч даному положенню Закону України, суд безпідставно виснував: «саме з 10.03.2025 обчислюється законодавчо встановлений строк два місяці, визначений ч.3 ст.32 КЗпП України» та «суд приходить до висновку про виплату по 10.05.2025, станом на яку минає двомісячний строк після ознайомлення позивачки з оскаржуваним наказом 10.03.2025». Такий висновок суду першої інстанції, на думку апелянта суперечить ч.2 ст.3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», на яку суд посилається в рішенні, але не застосував її до даних правовідносин. Окрім цього, посилаються на те, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався. Зокрема, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року строком на 90 діб відповідно до Указу ПУ №26/2025 від 14.01.2025, тобто на час виникнення правовідносин, які є предметом розгляду судом в справі №463/5216/25. Така помилка суду призвела до присудження стягнення з відповідача надбавки за тривалість безперервної роботи за період три місяці замість періоду тривалістю один місяць (від дати визначеної оскаржуваним наказом 10.02.2025 по дату ознайомлення з ним позивача 10.03.2025). Із наданої суду роздруківки нарахованої заробітної плати та виплат ОСОБА_1 в період з 01.01.2025 по 01.05.2025 вбачається, що ОСОБА_1 , зокрема, у березні та квітні 2025 року не працював через тимчасову непрацездатність (лікарняний). Підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. Оскільки допомога по тимчасовій непрацездатності компенсує втрату заробітку, а не доплати, надбавки до окладу, що нараховуються щомісячно, відповідно такі не виплачуються під час лікарняного. З врахуванням як законодавчих норм, так і судової практики, у справі за позовом ОСОБА_1 , який був ознайомлений 10.03.2025 з наказом ДНП «ЛНМУ імені Данила Галицького» від 07.02.2025, зміни встановлені цим наказом в умовах воєнного стану підлягають застосуванню з 11.03.2025, але не з 10.05.2025 як про це зробив висновок суд першої інстанції.
В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та заяву Романюк Х.І. в інтересах Державного некомерційного підприємства «Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького» про розгляд справи без участі відповідача.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесуза допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів позовної заяви, відзиву, письмових пояснень позивача, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.43 Конституції Укра їни, ст.ст. 5, 10, 12-13, 76-81, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 32, 94, 98, 103 КЗпП, ст.ст. 1, 2, 13, 22, 29 Закону України «Про оплату праці», ст.ст. 1, 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», п.8 та п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», постанову Верховного Суду від 12 серпня 2020 року в справі № 161/1147/16-ц, п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», постанову Верховного Суду від 18 грудня 2024 року в справі № 308/18965/23, постанову Верховного Суду від 22 травня 2023 року в справі №212/2542/22, постанову Верховного Суду від 10 квітня 2024 року в справі №212/2480/22 та задовольняючи позов частково, – виходив з того, що З 01.12.2024 на підставі Наказу №1117 к/тр від 04.12.2024 ОСОБА_1 працює на посаді Завідувача лабораторії природно-вогнищевих трансмісивних інфекційНауково-дослідного інституту епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького. На підставі Наказу МОЗ України №71-О від 12.04.2011 Львівський науково-дослідний інститут епідеміології та гігієни було перейменовано у Державну установу «Львівський НДІ епідеміології та гігієни МОЗ України». Згідно наказу МОЗ України №776 від 10.07.2017 ДУ «Львівський НДІ епідеміології та гігієни МОЗ України» приєднано до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького». Протоколом засідання комісії по атестації робочих місць на кафедрах Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького №23 від 31.03.2023 атестаційної комісії визначено робочі місця в Науково-дослідному інституті епідеміології та гігієни, праця на яких дає право на компенсацію за важкі і шкідливі умови праці. Наказом Львівського національного медичного університету від 04.04.2023 №1218-з «Про результати атестації робочих місць за умовами праці в Науково-дослідному інституті епідеміології та гігієни (лабораторії природно-вогнищевих трансмісивних інфекцій)» встановлено доплати працівникам, які працюють на атестованих робочих місцях та продовжено такі доплати на підставі наказу Львівського національного медичного університету від 15.10.2024 №2906-з. 08.10.2024 продовжено дію результатів атестації робочих місць працівників лабораторії природно-вогнищевих трансмісивних інфекцій НДІ епідеміології та гігієни, проведеної у 2019 році на період дії воєнного стану та протягом шести місяців з дня його припинення чи скасування. Продовження погоджено із первинною профспілковою організацією працівників Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького. Положенням про встановлення надбавок і доплат до заробітної плати в Львівському національному медичному університеті імені Данила Галицького, що є Додатком №6 до Колективного договору між Адміністрацією і профспілковим комітетом Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького на 2024 рік. Наказом №145/к/тр від 07.02.2025 «Про припинення виплати надбавок за тривалість безперервної роботи працівникам лабораторії природно-вогнищевих трансмісивних інфекцій Науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни» з урахуванням наказу МОЗ від 22.10.2024 №488-Н/1784 «Про затвердження Змін до Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення», яким внесено зміни до Умов, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України, МОЗ від 05.10.2005 №308/519 припинено виплату з 10.02.2025 надбавок за тривалість безперервної роботи працівникам лабораторії природно-вогнищевих трансмісивних інфекцій Науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького у тому числі і позивачу. Зворотом а.с.15 підтверджується, що ОСОБА_1 ознайомився із даним наказом 10.03.2025. Судом також було встановлено, що спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України і Міністерства охорони здоров`я України від 05.10.2005 №380/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення» у підпункті 2 пункту 4.1.2 розділу 4 до 24.12.2024 Львівський НДІ епідеміології та гігієни було віднесено до І групи протичумних закладів. Даний нормативно-правовий акт у розділі 4 врегульовує питання щодо встановлення та виплати надбавки за тривалість безперервної роботи для визначеного переліку закладів та посад у них. Затверджений перелік включає заклади охорони здоров`я, в тому спеціалізовані заклади охорони здоров`я, до яких не належить Науково-дослідний інститут епідеміології та гігієни ДНП «ЛНМУ імені Данила Галицького». Одночасно, наказ від 05.10.2005 №380/519 містить норму щодо встановлення максимальних розмірів надбавок за тривалість безперервної роботи, які виплачуються працівникам протичумних закладів та структурних підрозділів закладів з боротьби з особливо небезпечними інфекціями, куди НДІ епідеміології та гігієни не включено. З 24.12.2024 Львівський НДІ епідеміології та гігієни виключено з наказу Міністерства соціальної політики України та Міністерства охорони здоров`я України від 05.10.2005 №380/519. У зв`язку із змінами, які відбулися на законодавчому рівні, а саме враховуючи п.4 наказу Міністерства соціальної політики України і Міністерства охорони здоров`я України від 22.10.2024 №488-Н/1784 «Про затвердження Змін до Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення», ДНП «ЛНМУ імені Данила Галицького» прийнято наказ від 07.02.2025 №1455/к/тр «Про припинення виплати надбавок за тривалість безперервної роботи працівникам лабораторії природно-вогнищевих трансмісивних інфекцій Науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни». Відтак, припиняючи виплату надбавки, керівник установи діяв у межах своїх повноважень та з дотриманням вимог законодавства України щодо видатків бюджетних асигнувань, адже оспорюваним наказом не просто припинено виплату спірної надбавки, а приведено структуру заробітної плати у відповідність до вимог чинного законодавства. Суд зазначив, що відповідач з 07 лютого 2025 року змінив умови оплати праці позивача наказом від 07.02.2025, при цьому одразу не повідомив про такі зміни як до моменту запровадження таких змінених умов (два місця), так і після їх запровадження. Ознайомив з наказом тільки 10.03.2025, про що свідчить відповідна розписка в наказі. Саме з 10.03.2025, обчислюється законодавчо встановлений строк два місяці, визначений частиною третьою статті 32 КЗпП України. Матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, що у період дії воєнного стану сторони трудового договору обрали альтернативний спосіб комунікації (ознайомлення) з повідомленнями чи наказами. Також відсутні відомості про доведення до відома позивача оспорюваного ним наказу. Адже, саме по собі продовження позивачем роботи після його видання не підтверджує факту його обізнаності про цей наказ. З огляду на вказане суд відхилив аргументи відповідача про те, що опублікування нормативно-правового акта є юридичною підставою презумпції знання законодавства. Позивач мав станом на 07.02.2025 знати про запроваджені зміни щодо припинення виплати надбавки. Враховуючи, що відповідач порушив вимоги Закону № 2136-IX, надавши оцінку матеріалам справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення ненарахованої та невиплаченої заробітної плати (надбавки за стаж роботи) в розмірі 9440, 18 грн (з 07.02.2025 по 10.05.2025; у лютому – за 15 днів – 2307, 60 грн; у березні – за 21 день – 3076, 80 грн; у квітні – за 22 дні – 3076, 80 грн; у травні – за 7 днів – 978, 98 грн). Тобто виплату по 10.05.2025, станом на яку минає двох місячний строк після ознайомлення позивача з оскаржуваним наказом 10.03.2025. Також, суд констатував, що обґрунтованих доводів щодо неправильного обрахунку позивачем заявленої до стягнення заробітної плати, відповідачем не наведено.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції частково відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, однак в певній частині обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають; також частина обставин, які суд вважав встановленими, – не доведена, а тому рішення суду підлягає зміні.
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Державного некомерційного підприємства «Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького» про визнання протиправним та скасування наказу та стягнення ненарахованої та невиплаченої надбавки, в якому просив:
- визнати незаконним та скасувати Наказ №145/к/тр від 07 лютого 2025 року «Про припинення надбавок за тривалість безперервної роботи працівникам лабораторії природно-вогнищевих трансмісивних інфекцій Науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни», виданий Львівським національним медичним університетом імені Данила Галицького, в частині щодо позивача;
- стягнути з відповідача на користь позивача суму не нарахованої та не виплаченої заробітної плати в розмірі 11 538,00 грн.
В обгрунтування позову покликався на те, що позивач працює на посаді завідувача лабораторії природно-вогнищевих трансмісивних інфекцій Науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького з 01.12.2024 на підставі Наказу №1117 к/тр від 04.12.2024. Загальний стаж наукової роботи складає майже 45 років. Відзначав, що до моменту призначення на вказану посаду, він був прийнятий на роботу в Львівський Науково-дослідний інститут епідеміології і мікробіології на посаду молодшого наукового співробітника лабораторії вірусних інфекцій з 01.08.1978 на підставі Наказу №162 від 01.08.1978. У подальшому, Львівський Науково-дослідний інститут епідеміології і мікробіології було перейменовано в Державну установу «Львівський НДІ епідеміології та гігієни МОЗ України» на підставі Наказу МОЗ України №71-О від 12.04.2011. Після цього Наказом МОЗ України №776 від 10.07.2017 Державну установу «Львівський НДІ епідеміології та гігієни МОЗ України» у зв`язку із реорганізацією приєднано до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького та створено структурний підрозділ «Науково-дослідний інститут епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького». Вказув, що в період роботи на посаді завідувача лабораторії природно-вогнищевих трансмісивних інфекцій Науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького в структуру його заробітної плати входили наступні види виплат: посадовий оклад; доплата за вчене звання 25% посадового окладу; доплата за науковий ступінь 15% посадового окладу; надбавка в розмірі 30% за стаж наукової роботи; надбавка в розмірі 60% за стаж роботи в науково-дослідній установі з особливо небезпечними інфекціями, яку він отримував до 09.02.2025 включно. З 10.02.2025 йому повністю припинено виплату надбавки за стаж роботи в науково-дослідній установі з особливо небезпечними інфекціями на підставі Наказу №145/к/тр від 07.02.2025 «Про припинення виплати надбавок за тривалість безперервної роботи працівникам лабораторії природно-вогнищевих трансмісивних інфекцій Науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни» Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького. Із змістом даного наказу ознайомлений 10.03.2025. З огляду на що, просив скасувати оскаржуваний наказ та стягнути ненараховану та невиплачену заробітну плату за період з лютого по травень 2025 року у розмірі 11 538 грн. 00 коп.
Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Частиною першою та другою статті 94 Кодексу законів про працю України визначено, що заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин – відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя, у тому числі й у разі простою - зупинення роботи, що було викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами (форс-мажор) тощо.
Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про оплату праці» додаткова заробітна плата включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
Відповідно до статті 29 Закону України «Про оплату праці» при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством. Про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.
Статтею 98 КЗпП України визначено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.
Аналогічні положення містяться в статті 13 Закону України «Про оплату праці», згідно з якою оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 01.08.1978 працює у Львівському науково-дослідному інституті епідеміології та гігієни. (а.с.11)
З 01.12.2024 на підставі Наказу №1117 к/тр від 04.12.2024 ОСОБА_1 працює на посаді завідувача лабораторії природно-вогнищевих трансмісивних інфекцій Науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького. (а.с.13)
На підставі Наказу МОЗ України №71-О від 12.04.2011 Львівський науково-дослідний інститут епідеміології та гігієни було перейменовано у Державну установу «Львівський НДІ епідеміології та гігієни МОЗ України».
Згідно наказу МОЗ України №776 від 10.07.2017 ДУ «Львівський НДІ епідеміології та гігієни МОЗ України» приєднано до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького».
Протоколом засідання комісії по атестації робочих місць на кафедрах Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького №23 від 31.03.2023 атестаційної комісії визначено робочі місця в Науково-дослідному інституті епідеміології та гігієни, праця на яких дає право на компенсацію за важкі і шкідливі умови праці (а.с.16).
Наказом Львівського національного медичного університету від 04.04.2023 №1218-з «Про результати атестації робочих місць за умовами праці в Науково-дослідному інституті епідеміології та гігієни (лабораторії природно-вогнищевих трансмісивних інфекцій)» встановлено доплати працівникам, які працюють на атестованих робочих місцях (а.с.17) та продовжено такі доплати на підставі наказу Львівського національного медичного університету від 15.10.2024 № 2906-з (а.с.18).
08.10.2024 продовжено дію результатів атестації робочих місць працівників лабораторії природно-вогнищевих трансмісивних інфекцій НДІ епідеміології та гігієни, проведеної у 2019 році на період дії воєнного стану та протягом шести місяців з дня його припинення чи скасування. Продовження погоджено із первинною профспілковою організацією працівників Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького (а.с.59).
Положенням про встановлення надбавок і доплат до заробітної плати в Львівському національному медичному університеті імені Данила Галицького, що є Додатком №6 до Колективного договору між Адміністрацією і профспілковим комітетом Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького на 2024 рік (а.с.71-72).
Наказом №145/к/тр від 07.02.2025 «Про припинення виплати надбавок за тривалість безперервної роботи працівникам лабораторії природно-вогнищевих трансмісивних інфекцій Науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни» з урахуванням наказу МОЗ від 22.10.2024 №488-Н/1784 «Про затвердження Змін до Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення», яким внесено зміни до Умов, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України, МОЗ від 05.10.2005 №308/519 припинено виплату з 10.02.2025 надбавок за тривалість безперервної роботи працівникам лабораторії природно-вогнищевих трансмісивних інфекцій Науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького (а.с.15) у тому числі і позивачу. 
ОСОБА_1 ознайомився із даним наказом 10.03.2025. (а.с.15 зворот)
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги Державного некомерційного підприємства «Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького», рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення коштів. У зв`язку з цим колегія суддів не перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в частині вирішення вимоги щодо визнання незаконним та скасування наказу, оскільки в цій частині рішення не оскаржується.
Щодо стягнення заробітної плати, колегія суддів зазначає таке. 
Про зміну істотних умов праці – систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших – працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці (частина третя статті 32 КЗпП України).
Статтею 103 КЗпП України також визначено, що про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.
Попередження – це пропозиція працівникові продовжувати роботу після того, як власник з додержанням встановленого строку змінить істотні умови праці. Працівник може цю пропозицію прийняти і продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці, а може відмовитися від продовження роботи у зв`язку із змінами істотних умов праці (див. постанову Верховного Суду від 18 грудня 2024 року в справі №308/18965/23 (провадження № 61-14911св24)).
Особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», визначено Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-ІХ, який набрав чинності з 24 березня 2022 року (далі - Закон України № 2136-ІХ).
У період дії воєнного стану норми частини третьої статті 32 та статті 103 КЗпП України щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються згідно із Законом № 2136-IX.
Так, згідно зі частиною другою статті 3 Закону №2136-IX (в редакції чинній на час зміни умов оплати праці позивача) у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статті 103 КЗпП України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов.
У постанові Верховного Суду від 22 травня 2023 року в справі №212/2542/22 (провадження № 61-162св23) вказано, що: «за пунктом 2 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України (який є чинним з 24 березня 2022 року) під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2136-ІХ (який набрав чинності з 24 березня 2022 року) (далі - Закон України № 2136-ІХ) на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених статтями 43, 44 Конституції України.
За частиною другою статті 3 Закону України № 2136-ІХ у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов. Цей Закон діє у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану»(пункт 3 Прикінцевих положень Закону України № 2136-ІХ).
У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2024 року в справі №212/2480/22 (провадження № 61-588св23) зроблено такий висновок: «З урахуванням зміни редакції частини третьої статті 32 КЗпП України у взаємозв`язку із статтею 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (у відповідній редакції) Верховний Суд доходить висновку, що у спорах роботодавця та працівника щодо виконання останнім вимог трудового договору та Правил внутрішнього трудового розпорядку у разі, якщо зі зміною істотних умов праці (режиму роботи) працівник був ознайомлений після початку робочого часу, раніше встановленого Правилами внутрішнього трудового розпорядку, то змінені істотні умови праці (режим роботи) навіть у випадку легітимної відсутності у роботодавця обов`язку щодо завчасного повідомлення працівника та їх наслідки для нього настають лише після його ознайомлення з цими змінами (режимом роботи)». Відповідно до частини другої статті 7 Закону № 2136-IXу період дії воєнного стану сторони трудового договору можуть домовитися про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь-який інший доступний спосіб електронної комунікації, який обрано за згодою між роботодавцем та працівником.
З матеріалів справи вбачається, що Наказом Державного некомерційного підприємства «Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького» від 07 лютого 2025 року №145/к/тр «Про припинення виплати надбавок за тривалість безперервної роботи працівникам лабораторії природно-вогнищевих трансмісивних інфекцій Науково-дослідного інституту епідеміології та гігієни» відповідачем було змінено умови оплати праці позивача. Водночас матеріали справи не містять доказів повідомлення позивача про такі зміни до моменту їх запровадження та до 10 березня 2025 року, коли позивача ознайомлено із наказом, що підтверджується його підписом у відповідному Наказі.
Отже, з цієї дати слід вважати, що позивач ознайомився з наказом та до цієї дати слід вважати наслідки, передбачені цим наказом, зважаючи на наведені вище норми закону та практики суду першої інстанції настати для позивача не могли.
Однак, застосовуючи вказані норми закону, суд першої інстанції помилково застосував до даних правовідносин тлумачення вказаних норм закону до їх змін, у старій редакції, а саме пункт 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» та не врахував, що норми законодавства, зміст яких роз`яснено у зазначеному пункті, на час виникнення спірних правовідносин, змінили свою редакцію у зв`язку з дією правового режиму воєнного стану.
Відтак оспорювана надбавка підлягала стягненню за період до моменту ознайомлення позивача з відповідним Наказом, а саме до 10 березня 2025 року включно, а не до 10.05.2025 року, як помилково вважав суд першої інстанції.
Так, в період з 07.02.2025 по 10.03.2025 кількість робочих днів складає: у лютому – 16 робочих днів, у березні – 6 робочих днів.
Враховуючи, що посадовий оклад на цей період становив 5128,00 грн. та розмір надбавки за стаж роботи в науково-дослідній установі з особливо небезпечними інфекціями складав 60% посадового окладу (тобто 3076,80 грн. за повний робочий місяць), за робочі дні у лютому підлягає стягненню суму в розмірі 2461,44 грн. (3076,80 ? 20 (кількість робочих днів за повний місяць) = 153,84 грн./день, 153,84 ? 16 = 2461,44 грн.), за робочі дні у березні підлягає стягненню суму в розмірі 879,06 грн. (3076,80 ? 21 (кількість робочих днів за повний місяць) = 146,51 грн./день, 146,51 ? 6 = 879,06 грн.)
З урахуванням наведеного, сума стягнення з відповідача на користь позивача ненарахованої та невиплаченої заробітної плати (надбавки за стаж роботи) за період з 07.02.2025 по 10.03.2025 становить 3340,50 грн.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що допомога по тимчасовій непрацездатності компенсує втрату заробітку, а не доплати та надбавки до окладу, які нараховуються щомісячно, у зв`язку з чим такі виплати не здійснюються під час перебування працівника на лікарняному, – то колегія суддів вважає їх безпідставними. Адже період тимчасової непрацездатності не припиняє трудових правовідносин та не тягне втрати працівником його робочого місця, а лише тимчасово звільняє його від виконання трудових обов`язків із збереженням передбачених законодавством гарантій. Відтак за позивачем зберігались усі трудові гарантії, у тому числі і право на оплату праці в межах та на умовах, визначених законодавством і локальними актами роботодавця.
Враховуючи вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Оскаржуване ж рішення суду слід змінити в частині задоволення позовних вимог, а саме в частині стягнень ненарахованої та невиплаченої надбавки. 
А саме слід зменшити суму ненарахованої та невиплаченої заробітної плати, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з 9440,18 грн. до 3340,50 грн. В решті рішення суд слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Державного некомерційного підприємства «Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького» – задовольнити частково.
Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 02 грудня 2025 року в частині задоволених позовних вимог – змінити.
Зменшити суму ненарахованої та невиплаченої заробітної плати, що підлягає стягненню зДержавного некомерційного підприємства «Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького» на користь ОСОБА_1 – з 9440,18 грн. до 3440,50 грн.
В решті рішення суду – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 28 квітня 2026 року.

Головуючий:    Я.А. Левик

Судді:   Н.П. Крайник 

М.М. Шандра