Справа № 560/10234/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

28 травня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Фелонюк Д.Л. розглянув адміністративну справу за позовом Управління освіти виконавчого комітету Славутської міської ради до Управління Західного офісу Держаудитслужби України в Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування пунктів 1, 2, 6, 7 вимоги.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН
Управління освіти виконавчого комітету Славутської міської ради звернулося в суд з позовом до Управління Західного офісу Держаудитслужби України в Хмельницькій області, в якому просить визнати протиправними та скасувати пункти 1, 2, 6, 7 вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області «Про усунення порушень» від 02 червня 2025 року № 132203-14/1246-2025 (вх. № 810/01-39 від 03.06.2025).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що викладені в пунктах 1, 2, 6, 7 вимоги висновки відповідача про допущення об`єктом контролю порушень є необґрунтованими та такими, що не гуртуються на нормах чинного законодавства.
До суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що вимоги щодо усунення порушень є правомірними.
До суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
До суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач вказав на помилковість доводів позивача та відсутність підстав для задоволення позову.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.06.2025 відкрито провадження у справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Хмельницькій області відповідно до пункту 8.1.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Західного офісу Держаудитслужби на I квартал 2025 року, проведено планову ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Управління освіти виконавчого комітету Славутської міської ради за період з 01.01.2021 по 31.12.2024.
За її результатами складено Акт від 15.05.2025 №03-08/10 ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Управління освіти виконавчого комітету Славутської міської ради за період з 01.01.2021 по 31.12.2024 (далі - Акт №03-08/10).
Позивач 22.05.2025 за №23.01-31/289 направив заперечення (зауваження) до ревізії.
Відповідач 30.05.2025 направив позивачу висновок на зауваження (заперечення).
Управлінням освіти виконавчого комітету Славутської міської ради отримано вимогу «Про усунення порушень» від 02.06.2025 №132203-14/1246-2025 (вх. №810/01-39 від 03.06.2025) (далі - Вимога), відповідно до пунктів 1, 2, 6, 7 якої:
1) в порушення п. 16 розділу 6 Положення про бухгалтерську службу, затвердженого наказом начальника Управління освіти від 14.03.2012 № 82, у 2021 році начальником Управління освіти, під час перебування головного бухгалтера централізованої бухгалтерії Управління освіти Литвиненко О.І. на лікарняному з вагітності і пологах та в щорічній основній та додатковій відпустках, на посаду головного бухгалтера централізованої бухгалтерії управління освіти призначено Дячук В.Л. «до закінчення відпустки по вагітності та пологах». Таким чином, Управлінням освіти у період з 01.06.2021 по 06.10.2021 здійснено витрати на утримання однієї понадштатної одиниці, що призвело до зайвого нарахування та виплати заробітної плати на суму 65809,10 грн, а також зайво нарахованого єдиного внеску на суму 5534,57 грн. Дане порушення призвело до фінансових втрат на загальну суму 71343,67 грн у зв`язку з чим:
- забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130-136 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII (далі - КЗпП України) на користь Управління освіти втрат внаслідок неправильного нарахування та виплати заробітної плати працівниками Управління освіти;
- провести коригування надміру нарахованого та сплаченого єдиного внеску на суму 5534,57 гривень;
2) в порушення ст. 3 Закону України «Про оплату праці», п. 2 наказу начальника Управління освіти «Про організаційні заходи щодо оголошення простою в закладах дошкільної освіти, загальної середньої освіти, позашкільної освіти Славутської міської територіальної громади, Дитячо-юнацькій спортивній школі м. Славута, комунальній установі «Інклюзивно-ресурсний центр» Славутської міської ради від 29.06.2022 №49-аг; наказів керівників закладів «Про оголошення простою в закладі освіти»: ЗДО №2 «Подоляночка» від 30.06.2022 №30-аг; ЗДО №3 «Росинка» від 29.06.2022 №22-аг; ЗДО №4 «Сонечко» від 30.04.2022 №09-аг; ЗДО №5 «Квіткограй»; ЗДО №6 «Золота рибка» від 30.06.2022 №25-аг; ЗДО №7 «Дюймовочка» від 29.06.2022 №23-аг; ЗДО №9 «Теремок» від 30.06.2022 №11-аг; Центру розвитку дитини «Дивосвіт» від 30.06.2022 №10-аг; Будинку дитячої творчості від 30.06.2022 №15-аг; Славутської міської станції юних техніків від 01.07.2022 №04-аг, щодо оголошення простою не з вини працівників та «забезпечення оплати праці працівникам під час простою у розмірі 75% заробітної плати», працівникам вищезазначених закладів у період перебування на умовах простою в липні-серпні 2022 року здійснено доплату до мінімальної заробітної плати у розмірі 364402,15 грн. Оскільки, відповідно до ст.1 Закону №108/95-ВР оплата на умовах простою не є оплатою за виконану роботу, тому під час оплати праці на умовах простою доплата до розміру мінімальної заробітної плати не здійснюється, що призвело до фінансових витрат на вищевказану суму, у зв`язку з чим:
- забезпечити відшкодування відповідно до норм статей 130-136 КЗпП на користь Управління освіти втрат внаслідок неправильного нарахування та виплати заробітної плати працівникам Управління освіти;
6) в порушення вимог ст.103-3 Бюджетного кодексу України, абз.3 п.4 Порядку та умов надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання державної підтримки особам з особливими освітніми потребами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2017 №88, Типового переліку спеціальних засобів корекції психофізичного розвитку осіб з особливими освітніми потребами, які навчаються в інклюзивних та спеціальних класах (групах) закладів освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 23.04.2018 №414, Управлінням освіти придбано спеціальні засоби корекції психофізичного розвитку на загальну суму 132768,00 грн, у зв`язку з чим:
- забезпечити повернення використаних не за цільовим призначенням коштів Управлінням освіти або зменшення бюджетних асигнувань на вказану суму;
7) в порушення вимог ст.103-3 Бюджетного кодексу України, абз.2 п.13 наказу Міністерства освіти України наказом №731 від 22.05.2024 (у редакції наказів №819 від 06.06.2024, №1110 від 07.08.2024) «Особливості використання освітньої субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам (за спеціальним фондом державного бюджету) для забезпечення викладання навчального предмета «Захист України», Типового переліку засобів навчання та обладнання для забезпечення викладення предмета «Захист України» закладів освіти, які забезпечують здобуття повної загальної середньої освіти №659, Управлінням освіти придбано засоби навчання та обладнання на загальну суму 2247,00 грн, у зв`язку з чим:
- забезпечити повернення використаних не за цільовим призначенням коштів Управлінням освіти або зменшення бюджетних асигнувань на вказану суму.
Позивач, вважаючи пункти 1, 2, 6, 7 Вимоги протиправними, звернувся з позовом до суду.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ
Відповідно до статті 1 Закону України від 26.01.1993 №2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон №2939-XII) здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади зі спеціальним статусом, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).
Згідно з частиною 1 статті 2 Закону №2939-XII головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, в тому числі суб`єктах господарювання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належить суб`єктам господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.
Пунктом 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №43 (далі - Положення №43), визначено, що Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Положення №43 Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: державного фінансового аудиту; перевірки закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель.
Крім того, підпунктом 4 пункту 4 Положення №43 встановлено, що Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за, серед іншого, цільовим, ефективним використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів; досягненням економії бюджетних коштів і результативності в діяльності розпорядників бюджетних коштів.
Згідно з пунктом 7 Положення №43 Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.
Відповідно до пункту 2 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550 (далі - Порядок №550), інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.
Пунктами 4, 5 Порядку №550 визначено, що планові та позапланові виїзні ревізії проводяться органами державного фінансового контролю відповідно до Закону та цього Порядку. Планові виїзні ревізії проводяться відповідно до планів проведення заходів державного фінансового контролю, затверджених в установленому порядку, позапланові виїзні ревізії - за наявності підстав, визначених Законом.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону №2939-XII інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.
В силу підпунктів 16, 23 пункту 6 Положення №43 Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право: пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку.
Вказані положення кореспондуються з пунктами 7 та 10 статті 10 Закону №2939-XII, за приписами яких органу державного фінансового контролю надається право: пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
У частині 2 статті 15 Закону №2939-XII визначено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.
Згідно з пунктом 50 Порядку №550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи державного фінансового контролю вживають заходів для забезпечення:
притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об`єктів контролю;
порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства;
звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства;
застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №2939-XII орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль та контроль за: виконанням функцій з управління об`єктами державної власності; цільовим та ефективним використанням коштів державного і місцевих бюджетів; цільовим використанням і своєчасним поверненням кредитів (позик), одержаних під державні (місцеві) гарантії; достовірністю визначення потреби в бюджетних коштах при складанні планових бюджетних показників; відповідністю взятих бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів відповідним бюджетним асигнуванням, паспорту бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі); веденням бухгалтерського обліку, а також складанням фінансової і бюджетної звітності, паспортів бюджетних програм та звітів про їх виконання (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі), кошторисів та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету; станом внутрішнього контролю та внутрішнього аудиту у розпорядників бюджетних коштів; усуненням виявлених недоліків і порушень.
Зі змісту наведених правових норм слідує, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких порушень.
Крім того, правова природа письмової вимоги контролюючого органу породжує правові наслідки (зокрема обов`язки) для свого адресата, відтак, наділена рисами правового акту індивідуальної дії, і такий акт може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства у разі звернення із відповідним позовом.
Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 у справі №820/3534/16, а також неодноразово підтримано Верховним Судом у своїх судових рішеннях, зокрема, у постанові від 29.03.2023 у справі №160/17775/21.
Щодо пункту 1 Вимоги, то необхідно зазначити таке.
Ревізією встановлено, що відповідно до штатного розпису Централізованої бухгалтерії Управління освіти кількість штатних одиниць «головний бухгалтер» зазначена - «1» (одна).
У 2021 році у період перебування головного бухгалтера централізованої бухгалтерії ОСОБА_1 на лікарняному з вагітності і пологах (первинний листок непрацездатності Серія АДО №317585: з 16.02.2021 по 21.06.2021, продовжений листком непрацездатності Серія АЛБ №408954: з 22.06.2021 по 04.07.2021); в щорічній основній та додатковій відпустках (наказ про надання відпустки від 15.06.2021 №55-кв: з 06.07.2021 по 27.08.2021; наказ про надання відпустки від 15.06.2021 №56-кв: з 28.08.2021 по 06.10.2021) на посаду головного бухгалтера Централізованої бухгалтерії Управління освіти наказом від 31.05.2021 №08-к призначено Дячук В.Л. з 01.06.2021 «до закінчення відпустки по вагітності та пологах».
При цьому, ОСОБА_1 , відповідно до наказу від 30.09.2021 №103-к/тр надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 07.10.2021.
Таким чином, Управлінням освіти у період з 01.06.2021 по 06.10.2021 здійснено витрати на утримання однієї понадштатної одиниці, що призвело до зайвого нарахування та виплати заробітної плати на суму 65809,10 грн, а також зайво нарахованого єдиного внеску на суму 5534,57 гривень.
Досліджуючи правомірність вказаних висновків відповідача, суд зазначає та враховує таке.
Пунктом 16 розділу 6 Положення про бухгалтерську службу управління освіти, затвердженого наказом Управління освіти виконавчого комітету Славутської міської ради від 14.03.2012 №82, визначено, що у разі тимчасової відсутності головного бухгалтера (відрядження, відпустки, тимчасової втрати працездатності тощо) виконання його обов`язків покладається на заступника головного бухгалтера, а у разі відсутності заступника головного бухгалтера відповідно до наказу начальника управління - на іншого працівника бухгалтерської служби.
Згідно з статтею 23 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт).
З наведеного слідує, що трудове законодавство України не містить прямої заборони приймати на посаду працівника на період тимчасової відсутності основного працівника на умовах строкового трудового договору (на час його перебування у щорічній відпустці, відпустці у зв`язку з вагітністю і пологами, відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) із зазначенням обов`язково тимчасового характеру трудових відносин, що визначається конкретним терміном або настанням конкретної події (наприклад, вихід основного працівника із щорічної основної відпустки, відпустки у зв`язку із вагітністю і пологами).
ОСОБА_2 тимчасово призначено на посаду головного бухгалтера централізованої бухгалтерії Управління освіти на період відпустки у зв`язку із вагітністю і пологами основного працівника Литвиненко О.І. (наказ Управління освіти від 31.05.2021 №08-к - з 01.06.2021 «до закінчення відпустки по вагітності та пологах основного працівника ОСОБА_1 ») та продовжено строковий трудовий договір на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ОСОБА_1 до її фактичного виходу на роботу (наказ Управління освіти від 05.10.2021 №19 ак - з 06.10.2021 «на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку» «до її фактичного виходу на роботу»). Тобто призначення ОСОБА_2 не є створенням нової посади, кількість штатних одиниць «головний бухгалтер» залишилася незмінною («одна»).
Твердження відповідача, що у разі тимчасової відсутності головного бухгалтера у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю виконання його обов`язків покладається на заступника головного бухгалтера, а у разі відсутності заступника головного бухгалтера - на іншого працівника бухгалтерської служби, що було б економічно доцільним (здійснення доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника), суд оцінює критично. Законодавством не встановлено заборон чи обмежень щодо укладення строкових трудових договорів. Крім того, відповідач не спростував, що ОСОБА_2 призначено на посаду головного бухгалтера централізованої бухгалтерії Управління освіти шляхом укладення з нею стокового трудового договору.
Отже, вказане порушення відповідачем не доведено належними і допустимими доказами, а тому, наявні підстави визнання протиправним та скасування пункту 1 Вимоги.
Підставою для формування пункту 2 Вимоги слугували висновки відповідача, що при нарахуванні та виплаті заробітної плати на умовах простою (нараховувалася 2/3 ставки (тарифного окладу)) у період з 01.07.2022 по 31.08.2022 безпідставно здійснювалася доплата до розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на відповідний період (6500,00 грн), оскільки оплата праці на умовах простою не є оплатою за виконану роботу.
Досліджуючи правомірність наведених висновків, суд зазначає та враховує таке.
Статтею 12 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР «Про оплату праці» (далі - Закон №108/95-ВР) встановлено, що норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов`язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв`язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.
Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.
Нормами статті 34 КЗпП України визначено, що простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.
Відповідно до статті 113 КЗпП України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Час простою з вини працівника не оплачується.
Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 №221 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану» (далі - Постанова №221) Кабінет Міністрів України постановив надати право керівникам державних органів, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні в межах фонду заробітної плати, передбаченого у кошторисі, самостійно визначати розмір оплати часу простою працівників, але не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові тарифного розряду (посадового окладу).
У пункті 2 Постанови №221 рекомендовано керівникам органів місцевого самоврядування застосовувати положення пункту 1 цієї постанови та здійснювати його виконання в межах фондів заробітної плати, передбачених у кошторисах відповідних органів, підприємств, установ та організацій.
На виконання наказу Управління освіти виконавчого комітету Славутської міської ради від 29.06.2022 №49-аг «Про організаційні заходи щодо оголошення простою в закладах дошкільної освіти, загальної середньої освіти, позашкільної освіти Славутської міської територіальної громади, Дитячо-юнацькій спортивній школі м. Славута, комунальній установі «Інклюзивно-ресурснй центр» Славутської міської ради», наказами керівників закладів: ЗДО №2 «Подоляночка» від 30.06.2022 №30-аг «Про оголошення простою в закладі дошкільної освіти №2 «Подоляночка» Славутської міської ради; ЗДО №3 «Росинка» від 29.06.2022 №22-аг «Про оголошення простою в закладі дошкільної освіти №3 «Росинка»; ЗДО №4 «Сонечко» від 30.06.2022 №09-аг «Про оголошення простою в закладі дошкільної освіти №4 «Сонечко» Славутської міської ради; ЗДО №5 «Квіткограй» від 04.07.2022 №25-аг «Про оголошення простою в закладі дошкільної освіти №5 «Квіткограй» Славутської міської ради; ЗДО №6 «Золота рибка» від 30.06.2022 №25-аг «Про оголошення простою в закладі дошкільної освіти №6 «Золота рибка»» Славутської міської ради; ЗДО №7 «Дюймовочка» від 29.06.2022 №23-аг «Про оголошення простою в закладі дошкільної освіти №7 «Дюймовочка»; ЗДО №9 «Теремок» від 30.06.2022 №11-аг «Про оголошення простою в закладі дошкільної освіти №9 «Теремок» Славутської міської ради; Центру розвитку дитини «Дивосвіт» від 30.06.2022 №10-аг «Про оголошення простою в Центрі розвитку дитини «Дивосвіт» Славутської міської ради; Будинку дитячої творчості від №30.06.2022 №15-аг «Про оголошення простою в будинку дитячої творчості»; Славутської міської станції юних техніків від 01.07.2022 №04-аг «Про оголошення простою в Славутській міській станції юних техніків», оголошено простій не з вини працівників працівникам закладів та визначено «забезпечити оплату праці працівникам під час простою у розмірі 75% заробітної плати».
Відповідно до статті 1 Закону №108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Статтею 2 Закону №108/95-ВР визначена структура заробітної плати, а саме:
основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців;
додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій;
інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Згідно з статтею 3-1 Закону №108/95-ВР розмір заробітної плати працівника за повністю виконану місячну (годинну) норму праці не може бути нижчим за розмір мінімальної заробітної плати.
Тобто якщо працiвник виконав мiсячну норму працi, йому мають нарахувати заробiтну плату, не нижчу вiд розмiру мiнiмальної заробiтної плати.
Водночас, оплата праці під час простою не може вважатися виконанням місячної норми праці, оскільки роботу працівники фактично не виконують, а тому, нарахування позивачем доплати до мінімальної заробітної плати не відповідає наведеним нормам права.
Твердження позивача, що законодавством встановлено лише мінімальну межу такої оплати - не нижче двох третин тарифної ставки (окладу), а не фіксовану або максимальну межу, суд оцінює критично, оскільки законодавством не передбачено проведення будь-яких доплат до зазначених гарантiй працiвникам за час простою (оплата не нижче вiд двох третин тарифної ставки встановленого працiвниковi розряду (окладу)).
Позивач вказав на помилковість доводів відповідача, що здійснювалася доплата до мінімальної заробітної плати при нарахуванні оплати простою в сумі 364402,15 грн. Оплата простою не з вини працівників здійснювалася таким чином: нарахована заробітна плата працівникам в сумі 6500,00 грн (заробітна плата з врахуванням гарантованої державою доплати до мінімальної заробітної плати) 75%, що становило 4875,00 грн. Тобто доплата до мінімальної заробітної плати в цьому не проводилася. Проте, суд критично оцінює такі висновки позивача, оскільки, як встановлено, в останнього були відсутні підстави для застосування заробітної плати з врахуванням гарантованої державою доплати до мінімальної заробітної плати.
Таким чином, нарахування позивачем доплати до мінімальної заробітної плати не відповідає наведеним нормам права, а пункт 2 спірної вимоги є правомірним та, відповідно, відсутні підстави для скасування.
Щодо пункту 6 Вимоги, то він сформований на підставі висновків ревізії про здійснення позивачем витрат на придбання спеціальних засобів корекції психофізичного розвитку на загальну суму 132768,00 грн не за цільовим призначенням, а саме, встановлено факт спрямування коштів на придбання спеціальних засобів корекції (сенсорна парта 32 дюйма у кількості 1 шт на загальну суму 96500,00 грн, комплект світлова колона з бульбашками в кількості 1 шт на суму 15022,00 грн, сухий басейн з підсвіткою в кількості 1 шт на суму 12600,00 грн, іграшковий сухий басейн з кульками в кількості 1 шт на суму 8646,00 грн), які не передбачені Типовим переліком допоміжних засобів для навчання (спеціальних засобів корекції психофізичного розвитку) осіб з особливими освітніми потребами, які навчаються в закладах освіти, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 23.04.2018 №414 (далі - Типовий перелік).
Досліджуючи правомірність цих висновків відповідача, суд зазначає та враховує таке.
Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 1 Закону України від 05.09.2017 №2145-VIII «Про освіту» (далі - Закон №2145-VIII) особа з особливими освітніми потребами - особа, яка потребує додаткової постійної чи тимчасової підтримки в освітньому процесі з метою забезпечення її права на освіту.
Частиною 2 статті 20 Закону №2145-VIII визначено, що заклади освіти створюють умови для навчання осіб з особливими освітніми потребами відповідно до індивідуальної програми розвитку та з урахуванням їхніх індивідуальних потреб і можливостей.
Згідно з частинами 1 - 3 статті 3 Закону №2145-VIII кожен має право на якісну та доступну освіту. Право на освіту включає право здобувати освіту впродовж усього життя, право на доступність освіти, право на безоплатну освіту у випадках і порядку, визначених Конституцією та законами України. В Україні створюються рівні умови доступу до освіти. Ніхто не може бути обмежений у праві на здобуття освіти. Право на освіту гарантується незалежно від віку, статі, раси, стану здоров`я, інвалідності, громадянства, національності, політичних, релігійних чи інших переконань, кольору шкіри, місця проживання, мови спілкування, походження, соціального і майнового стану, наявності судимості, а також інших обставин та ознак. Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної, фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих.
Частиною 6 статті 3 Закону №2145-VIII встановлено, що держава створює умови для здобуття освіти особами з особливими освітніми потребами з урахуванням індивідуальних потреб, можливостей, здібностей та інтересів, а також забезпечує виявлення та усунення факторів, що перешкоджають реалізації прав і задоволенню потреб таких осіб у сфері освіти.
Відповідно до пункту 1 Порядку та умов надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання державної підтримки особам з особливими освітніми потребами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2017 №88 (далі - Порядок №88), ці Порядок та умови визначають механізм надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання державної підтримки особам з особливими освітніми потребами (далі - субвенція).
Згідно з пунктом 3 Порядку №88 субвенція спрямовується на надання державної підтримки особам з особливими освітніми потребами, які здобувають освіту в закладах дошкільної освіти (крім закладів дошкільної освіти (ясел-садків) компенсуючого типу, будинків дитини, закладів дошкільної освіти (дитячих будинків) інтернатного типу), закладах загальної середньої освіти (крім спеціальних шкіл, санаторних шкіл, навчально-реабілітаційних центрів), закладах професійної (професійно-технічної) освіти державної та комунальної власності, а саме дітям сліпим та із зниженим зором, глухим та із зниженим слухом, з тяжкими порушеннями мовлення, із затримкою психічного розвитку, з порушеннями опорно-рухового апарату, з порушенням інтелектуального розвитку, із складними порушеннями розвитку (у тому числі з розладами аутичного спектру).
Відповідно до пункту 4 Порядку №88 (у редакції, чинній на момент закупівлі) Типовий перелік спеціальних засобів корекції психофізичного розвитку для осіб з особливими освітніми потребами затверджується наказом МОН.
Типовий перелік є типовим та ним визначаються ознаки, властиві якій-небудь сукупності осіб, явищ, предметів; який часто зустрічається, характерний, звичайний, природний для кого -, чого-небудь.
У цьому випадку суд зазначає, що примірний засобів/обладнання, визначений Типовим переліком, є рекомендацією до застосування для мінімальних потреб. При цьому, Порядком №88 не забороняється закупівля інших засобів/обладнання, що не передбачено Типовим переліком.
Відповідач наголошує на тому, що позивачем придбано:
1) у 2021 році:
- комплект Світлова колона з бульбашками в кількості 1 шт (15022,00 грн), але Типовим переліком такий засіб корекції як «Світлова колона з бульбашками» не передбачено;
- сухий басейн з підсвіткою кутовий АЛ 2383/1 в кількості 1 шт (12600,00 грн), але Типовим переліком такий засіб корекції як «Сухий басейн з підсвіткою кутовий АЛ 2383/1» не передбачено;
- іграшковий сухий басейн з кульками АЛ216/1 в кількості 1 (8646,00 грн), але Типовим переліком такий засіб корекції як «Іграшковий сухий басейн з кульками» не передбачено;
2) у 2024 році:
- сенсорну парту 32 дюйма з регулюванням висоти на базі ОС Android (96500,00 грн), але Типовим переліком такий засіб корекції як «Сенсорна парта 32 дюйма» не передбачено.
Проте, суд погоджується з доводами позивача, що фактично придбані допоміжні засоби для навчання (обладнання та спеціальні засоби корекції психофізичного розвитку) осіб з особливими освітніми потребами відповідають Типовому переліку, який містить загальні категорії засобів, які можуть бути використані, але конкретний вибір засобів для кожної дитини може бути індивідуальним, залежно від її потреб. Типовий перелік служить основою для розробки індивідуальних програм підтримки для кожної дитини.
Отже, потреба у спеціальних засобах корекції психофізичного розвитку, що дають опанувати навчальну програму особам з особливими освітніми програмами, які здобувають освіту, надала право позивачу відповідно до Порядку №88 придбати засоби та обладнання для осіб з особливими освітніми потребами, що не зазначені у Типовому переліку.
До того ж, придбані засоби відповідають технічним вимогам, зокрема, сенсорна парта 32 дюйма за своїми технічними характеристиками відповідає технічним вимогам підпункту 2.5 пункту 2 «Мультимедійне обладнання» розділу І Типового переліку; світлова колона з бульбашками відповідає вимогам підпункту 1.3 пункту 1 Розділу 11 «Обладнання для ресурсної кімнати»; сухий басейн з підсвіткою кутовий відповідає вимогам підпункту 2.8 пункту 2 розділу IV Типового переліку. Відповідач протилежного не довів. 
Відповідно до частини 1 статті 103-3 Бюджетного кодексу України субвенція на надання державної підтримки особам з особливими освітніми потребами спрямовується на надання державної підтримки для здобуття освіти дітьми сліпими та із зниженим зором, глухими та із зниженим слухом, з тяжкими порушеннями мовлення, із затримкою психічного розвитку, з порушеннями опорно-рухового апарату, з порушенням інтелектуального розвитку, із складними порушеннями розвитку (у тому числі з розладами аутичного спектра) у закладах та установах освіти відповідно до частини другої цієї статті.
Згідно з пунктами 2, 3 частини 2 статті 103-3 Бюджетного кодексу України за рахунок субвенції на надання державної підтримки особам з особливими освітніми потребами здійснюються видатки на:
2) придбання спеціальних засобів корекції психофізичного розвитку, що дають змогу опанувати навчальну програму, для осіб з особливими освітніми потребами, які здобувають освіту в інклюзивних та спеціальних класах (групах) закладів дошкільної та загальної середньої освіти (крім закладів дошкільної освіти (ясел-садків) компенсуючого типу, будинків дитини, закладів дошкільної освіти (дитячих будинків) інтернатного типу, спеціальних шкіл, санаторних шкіл, навчально-реабілітаційних центрів), закладів позашкільної, професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої освіти державної та комунальної власності. Типовий перелік спеціальних засобів корекції психофізичного розвитку затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти;
3) оснащення кабінетів та/або ресурсних кімнат у відповідних закладах освіти та інклюзивно-ресурсних центрах для надання психолого-педагогічних і корекційно-розвиткових послуг особам з особливими освітніми потребами (придбання методичного, навчального та програмного забезпечення, предметів, матеріалів і обладнання, у тому числі довгострокового користування).
Статтею 119 Бюджетного кодексу України встановлено, що нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають:
бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет);
напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми або в порядку використання бюджетних коштів (включаючи порядок та умови надання субвенцій);
бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів).
Проте, відповідачем доказів нецільового використання позивачем бюджетних коштів, зокрема субвенції, суду не надано та не доведено. Натомість, позивачем доведено, що придбані матеріальні цінності наявні у відповідних закладах, використовуються за призначенням для забезпечення освітньої діяльності, навчання, розвитку здобувачів освіти.
Таким чином, пункт 6 Вимоги є протиправним, та його слід скасувати.
Щодо пункту 7 Вимоги, то слід зазначає таке.
Ревізією законності використання коштів субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на придбання засобів навчання та обладнання для забезпечення викладання навчального предмета «Захист України» у період 01.01.2021 - 31.12.2024 встановлено факт спрямування коштів на придбання засобів навчання та обладнання, які не передбачені Типовим переліком засобів навчання та обладнання для забезпечення викладання предмета «Захист України» закладів освіти, які забезпечують здобуття повної загальної середньої освіти, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 10.05.2024 №659 (далі - Типовий перелік №659).
Щодо цих висновків відповідача суд зазначає та враховує таке.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2023 №1374 «Деякі питання надання освітньої субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам (за спеціальним фондом державного бюджету) для забезпечення викладання навчального предмета “Захист України”» затверджено Розподіл обсягу освітньої субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам (за спеціальним фондом державного бюджету) у 2023 році для забезпечення викладання навчального предмета “Захист України”.
Відповідно до абзацу 2 пункту 13 Особливостей використання освітньої субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам (за спеціальним фондом державного бюджету) для забезпечення викладання навчального предмета «Захист України», затверджених наказом Міністерства освіти і науки України від 22.05.2024 №731, перелік засобів навчання та обладнання для забезпечення викладання навчального предмета «Захист України» закладами освіти визначено Типовим переліком засобів навчання та обладнання для забезпечення викладання предмета «Захист України» закладів освіти, які забезпечують здобуття повної загальної середньої освіти, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України від 10 травня 2024 року № 659, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 27 травня 2024 року за № 771/42116.
Згідно з пунктом 1 Типового переліку №659 цей Типовий перелік визначає засоби навчання та обладнання для забезпечення викладання предмета «Захист України», з урахуванням вимог відповідних модельних навчальних програм та застосування навчального обладнання для вирішення комплексу завдань у освітній і позаурочній діяльності із використанням різних методик навчання.
Позивачем придбано «тонометр механічний» в кількості 3 шт, ціною 749,00 грн за одиницю, загальною вартістю 2247,00 грн.
Відповідач стверджує, що такий інструмент як «тонометр механічний» Типовим переліком №659 не визначено.
Водночас, Типовим переліком №659, серед іншого, передбачена можливість придбання стетофонендоскопа як базового медичного обладнання. У цьому випадку тонометр закуплено як функціонально суміжний та логічно обґрунтований засіб діагностики, що дозволяє досягти навчальних цілей, зокрема, при формуванні в учнів навичок домедичної допомоги. Тонометр: є загальновизнаним засобом первинної медичної діагностики; може використовуватися як самостійно, так і в комплексі зі стетофонендоскопом; відповідає освітнім завданням предмета «Захист України»; вартісно не виходить за межі призначених коштів.
Крім того, у Типовому переліку №659 відсутня вузька конкретизація моделей або технічних характеристик обладнання, що дає підстави вважати допустимим придбання споріднених, функціонально придатних засобів для забезпечення цілей навчання.
Таким чином, придбання тонометра не є витратою на цілі, що не відповідають освітній субвенції. Як наслідок, наявні підстави для визнання протиправним та скасування пункту 7 Вимоги.
Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).
За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Наведене свідчить про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає та враховує таке.
Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Предметом позову є одна вимога немайнового характеру, яка хоч і задоволена частково, але розмір компенсації за сплачений судовий збір суд визначає, виходячи з кількості (а не з розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог. Такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16.06.2020 у справі №620/1116/20.
Позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн, а тому, ці витрати слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Інші докази документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем, у матеріалах справи відсутні.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов Управління освіти виконавчого комітету Славутської міської ради задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати пункти 1, 6, 7 вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби України в Хмельницькій області "Про усунення порушень" від 02.06.2025 №132203-14/1246-2025.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь Управління освіти виконавчого комітету Славутської міської ради судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Західного офісу Держаудитслужби України в Хмельницькій області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	Управління освіти виконавчого комітету Славутської міської ради (вул. Соборності, буд. 32 "В", м. Славута, Хмельницька обл., 30000 , код ЄДРПОУ - 04591452) 	
Відповідач:	Управління Західного офісу Держаудитслужби України в Хмельницькій області (пров. 2-ий Кам`янецький, 19/1, м. Хмельницький, Хмельницька обл., 29005 , код ЄДРПОУ - 40913645) 	
 		
Головуючий суддя 		Д.Л. Фелонюк