Справа № 727/2695/26 
Провадження № 2/727/1466/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2026 року Шевченківський районний суд м.Чернівців у складі: головуючої судді М.Є.Бойко,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, 
ВСТАНОВИВ:
24 лютого  2026 року адвокат Морозова О.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
На обґрунтування таких позовних вимог позивачка зазначила наступне.
17.06.2024 року Шевченківським районним судом м.Чернівці було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання їх малолітнього сина у розмірі частки від усіх видів заробітку ОСОБА_2 щомісячно. 
До грудня 2025 року відповідач неналежним чином виконував покладений на нього судом обов`язок по сплаті аліментів на користь позивачки, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 18 квітня 2025 року по цивільній справі N? 727/2167/25 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період часу з червня 2024 року по січень 2025 року у розмірі 20 648 грн. 79 коп.
Разом з тим, після січня 2025 року відповідач і надалі ухилявся від сплати аліментів у визначеному судовим наказом розмірі, в зв`язку із чим позивачкою вирахувано пеню з лютого 2025 року по грудень 2025 року у розмірі 21162, 75 грн., яку вона просить стягнути ОСОБА_2 на свою користь, а також просить стягнути з нього понесені нею судові витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 9 750 грн.
Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Чернівців від  11 березня 2026 року в справі відкрито спрощене позовне провадження та постановлено здійснювати її розгляд без повідомлення (виклику) учасників справи.
19 березня 2026 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про розгляд даної справи у порядку загального позовного провадження та призначення судового засідання з викликом сторін, у задоволенні якої ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 20 березня 2026 року повністю відмовлено .
За змістом ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення.
Згідно з частиною 4 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. 31.03.2026 року ОСОБА_2 подав до суду письмову заяву, в якій просив: надати справу № 727/2695/26, провадження № 2/727/1466/26, за позовом до нього ОСОБА_1 про стягнення пені (неустойки) для дистанційного ознайомлення з нею та направити її копії на його електронну адресу ; надати відповідачу ОСОБА_2 новий, достатній, але не менше 15 днів з дня отримання відповідачем позовної заяви ОСОБА_1 строк для ознайомлення з матеріалами цієї справи з можливістю виготовлення копій та підготовки письмових пояснень, заперечень і доказів; надати відповідачу ОСОБА_2 новий, достатній, але не менше 15 днів з дня отримання відповідачем позовної заяви ОСОБА_1 строк для подачі зустрічного позову та відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 ; відкласти розгляд справи для забезпечення належної підготовки сторони та реалізації принципів змагальності та рівності сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 01 квітня 2026 року вищезазначену заяву відповідача від 30.03.2026 року частково задоволено. Продовжено ОСОБА_2 строк для подачі відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову, з підтвердженням направлення позивачці копії відзиву та доданих до нього документів на п`ятнадцять днів, тобто до 16.04.2026 року, а також роз`яснено, що відповідно до ч. 1 ст.193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов в строк для подання відзиву на позов, тобто також до 16.04.2026 року.     16.04.2026 року ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву ОСОБА_4 , в якому просить повністю відмовити у стягненні з нього пені з червня 2024 року по січень 2025 року, виходячи з такого. Заявлені позивачкою вимоги вже були предметом судового розгляду в справі № 2/727/832/25, за результатами якого Шевченківським районним судом 18.04.2025 року ухвалено рішення про стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів на користь ОСОБА_1 за вказаний період: з червня 2024 року по січень 2025 року, в розмірі 20 648 грн. 79 коп. Таким чином, позивачка та її представник недобросовісно користуються процесуальними правами та порушують вимоги ст. ст.13,43 ЦПК України щодо обов`язку сторін діяти сумлінно та розумно, крім того, зловживають правом на судовий захист шляхом подання завідомо повторного позову, а провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, оскільки набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Крім того, відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позов вказав, що позивачкою не доведено належним чином розмір заявлених вимог, оскільки наданий нею розрахунок пені є формальним та узагальненим з огляду на те, що Верховний суд неодноразово наголошував на тому, що пеня по аліментам розраховується окремо по кожному місячному платежу, із чітким визначенням суми боргу, строку прострочення та дати її погашення. Заборгованість по аліментам станом на грудень 2025 року була ним сплачена, отже при визначенні розміру пені необхідно враховувати дату її фактичного погашення, динаміку зменшення боргу та можливі часткові платежі. Позивачкою цього не зроблено, що призвело до штучного завищення суми пені. 
Одночасно відповідач у відзиві на позов зазначив про те, що позивачка не виконує рішення суду про забезпечення його спілкування з їх дитиною, чим свідомо перешкоджає реалізації ним своїх батьківських прав, а тому така її поведінка, якій він просить суд належну правову оцінку, є зловживанням ОСОБА_4 правом у розумінні ст.13 ЦПК України та використанням інституту стягнення пені не як механізму захисту прав дитини, а як інструменту тиску та помсти відповідачу, в зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення її відповідних позовних вимог.
Щодо вимог позову про стягнення з нього судових витрат на оплату правничої допомоги в сумі 9 750 грн. ОСОБА_2 вказав, що вважає їх необґрунтованими, явно завищеними та такими, що не відповідаютья критеріям розумності та співмірності, в зв`язку із чим підлягають істотному зменшенню або в їх задоволенні слід відмовити з огляду на те, що дана справа не є складною, правова позиція – типовою та вже була предметом розгляду, значна частина виконаної адвокатом позивачки роботи фактично дублює попередній позов ОСОБА_1 .
Зустрічного позову відповідачем подано не було.
17.04.2026 року представник позивачки – адвокат Морозова О.В. подала до суду письмові пояснення про те, що в прохальній частині позову при зазначенні періоду, за який необхідно стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів, нею допущено описку, тоді як у самому тексті позовної заяви та в розрахунку відповідної заборгованості його зазначено вірно, а тому вона просить вважати вірними наступні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 : стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пеню за несвоєчасну сплату та несплату аліментів за період з лютого 2025 року по грудень 2025 року, у розмірі 21 162, 75 грн. (двадцять одну тисячу сто шістдесят дві) гривні (сімдесят п`ять) копійок.
20.04.2026 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду письмову заяву, в якій він просить застосувати спеціальну позовну давність та відмовити у задоволенні позову в частині стягнення пені за період, що перевищує один рік до дня звернення до суду, оскільки пояснення представника позивачки від 17.04.2026 року, якими його фактично змінено, не змінюють предмета та підстав позову у встановленому процесуальним законом порядку, а, відтак, не можуть бути враховані судом як належний спосіб усунення недоліків позову.
З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12.10.2022 року, та мають малолітню дитину – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. а.с.11, 13). 
Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28.03.2024 року у справі №727/5956/23, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 19.08.2024 року, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 разом із матір`ю - ОСОБА_1 (а.с.12-30).
Судовим наказом Шевченківського районного суду м.Чернівці від 17.06.2024 року у справі №727/5611/24 стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 04.06.2024 року і до досягнення дитиною повноліття – ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.21).
Постановою старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Фалібогою Х.П. від 17.10.2024 року відкрито виконавче провадження по виконанню судового наказу №727/5611/24 від 17.06.2024 року (а.с.22).
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 18 квітня 2025 рокуз  ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з червня 2024 року по січень 2025 року, в розмірі 20 648 грн. 79 коп.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до вимог ст.ст.150, 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні.
Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Отже, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.
Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій ст. 155 СК України.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя ст.182 СК України).
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки
За частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Згідно роз`яснень, які викладені у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Таким чином, неустойка, визначена у частині першій статті 196 СК України, може бути стягнута з особи, яка є винною у простроченні сплати аліментів.
Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.
Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.
Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.
У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З наявного в матеріалах справи розрахунку зі сплати аліментів старшого державного виконавцяДругого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Фалібоги Х.П. вбачається, що свої аліментні зобов`язання ОСОБА_2 не виконує належним чином, внаслідок чого його заборгованість по аліментам станом на грудень 2025 року складала 44 149,59 грн.; аліменти відповідачем періодично сплачувались частковими платежами, а періодично ним не сплачувались, зокрема, згідно з цим розрахунком відповідачем було сплачено аліменти у лютому 2025 року в сумі 31,91 грн., у квітні 2025 року в сумі 6245 грн., у травні 2025 року в сумі 4000 грн.; заборгованість по аліментам у розмірі 44 141,59 грн. ним повністю погашено лише у грудні 2025 року. 
Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
При цьому, розмір пені відповідно до положень ч.1 ст.196 СК України не може бути більшим, ніж 100 відсотків заборгованості по аліментах.
Таким чином, враховуючи наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості по аліментам, судом встановлено, що відповідач ухилявся від своїх обов`язків щодо виконання рішення суду про їх стягнення та не здійснював сплату аліментів на утримання сина в повному обсязі та у встановлені строки. 
Доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти в повному розмірі, або доказів, що заборгованість по аліментам виникла з незалежних від нього причин, відповідач суду не надав, як і не довів, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, тоді як саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. 
При цьому доводи відповідача про невиконання позивачкою рішення суду про забезпечення його спілкування з їх дитиною судом не враховуються, оскільки не стосуються предмета спору у даній справі, яким є стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.
Також, з тексту позовної заяви, розрахунку пені зі сплати аліментів, письмових пояснень представника позивачки – адвоката Морозової О.В. від 17.04.2026 року, в яких зазначено про допущення описки в прохальній частині позову щодо періоду заборгованості, вбачається, що позивачка просить її стягнути з відповідача саме з лютого 2025 року по грудень 2025 року,в розмірі 21162, 75 грн., в зв`язку із чим не можуть бути прийняті до уваги твердження відповідача про те, що заявлені ОСОБА_1 вимоги вже були предметом судового розгляду в справі № 2/727/832/25, оскільки за результатами її розгляду Шевченківським районним судом 18.04.2025 року ухвалено рішення, яким стягнуто з нього пеню на користь ОСОБА_1 за прострочення сплати аліментів за інший період - з червня 2024 року по січень 2025 року та в іншому розмірі - 20 648 грн. 79 коп. , тоді як у даному випадку предметом спору є стягнення пені за період з лютого 2025 року по грудень 2025 року.
Щодо клопотання відповідача про застосування спеціальної позовної давності до заявлених позивачкою вимог про стягнення пені, суд зазначає, що дії останньої відповідають статті 20 СК України, слідуючи якій, до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу, що стосуються вимог про поділ майна, заявлених після розірвання шлюбу, про визнання батьківства чи материнства.
У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.
Таким чином, не зважаючи на те, що станом на момент розгляду справи заборгованість зі сплати аліментів за вказаний у позові часовий проміжок відсутня, відповідачем допущено прострочення зі сплати аліментів у цей період, що є підставою для нарахування і стягнення з нього суми пені із наведенням відповідного її розрахунку.
При здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за алементами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць.
Враховуючи зазначене, оскільки наданий до позову розрахунок пені за прострочення сплати аліментів частково не відповідає розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця, дійсній на момент подачі позову, альтернативного розрахунку стороною відповідача не надано, проте ним частково сплачувалися аліменти протягом всього зазначеного у позові періоду, а в грудні 2025 року повністю погашено заборгованість з них в сумі 44 141,59 грн., суд наводить власний розрахунок пені, який виглядає наступним чином:
за лютий 2025 року — 1824,72 грн
борг: 3023,25 грн – 31,91 грн = 2991,34 грн;
2991,34 грн ? 61 день ? 1% = 1824,72 грн; 
за березень 2025 року — 5659,19 грн, з яких:
3023,25 грн ? 30 днів ? 1% = 906,98 грн;
2792,84 грн ? 31 день ? 1% = 865,78 грн;
1816,09 грн ? 214 днів ? 1% = 3886,43 грн; 
за червень 2025 року — 5562,78 грн
3023,25 грн ? 184 дні ? 1% = 5562,78 грн; 
за липень 2025 року — 4625,57 грн
3023,25 грн ? 153 дні ? 1% = 4625,57 грн; 
за серпень 2025 року — 3688,37 грн
3023,25 грн ? 122 дні ? 1% = 3688,37 грн; 
за вересень 2025 року — 2781,39 грн
3023,25 грн ? 92 дні ? 1% = 2781,39 грн; 
за жовтень 2025 року — 1844,18 грн
3023,25 грн ? 61 день ? 1% = 1844,18 грн; 
за листопад 2025 року — 937,21 грн
3023,25 грн ? 31 день ? 1% = 937,21 грн. 
За квітень, травень та груде нь 2025 року пеня не нараховується, оскільки поточні аліменти за ці місяці були сплачені, а надлишок спрямований на погашення попередньої заборгованості.
Загальна сума пені без застосування обмеження 100% становить 26923,41 грн.
З урахуванням обмеження 100%:
 
лютий 2025: борг 2991,34 грн. - пеня 1824,72 грн.; 
 
березень 2025: борг 3023,25 грн - пеня 5659,19 грн. ( з урахуванням обмеження 100 % заборгованості цей розмір складає 3023,25 грн.); 
червень 2025: борг 3023,25 грн. - пеня 5562,78 грн. ( з урахуванням обмеження 100 % заборгованості цей розмір складає 3023,25 грн.); 
липень 2025: борг 3023,25 грн - пеня 4625,57 грн. ( з урахуванням обмеження 100 % заборгованості цей розмір складає 3023,25 грн.); 
серпень 2025: борг 3023,25 грн - пеня 3688,37 грн. ( з урахуванням обмеження 100 % заборгованості цей розмір складає 3023,25 грн.); 
вересень 2025: борг 3023,25 грн. - пеня 2781,39 грн.; 
жовтень 2025: борг 3023,25 грн.- пеня 1844,18 грн.; 
листопад 2025: борг 3023,25 грн. - пеня 937,21 грн.
Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 196 СК України, до стягнення підлягає пеня у розмірі 19 480,50 грн.
З огляду на вказане вище, оскільки заборгованість та прострочення по сплаті аліментів виникли з вини відповідача, доказів протилежних обставин ним не надано, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
При зверненні до суду позивачка не сплачувала судовий збір, як особа звільнена від його сплати на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» , а тому його слід стягнути з відповідача на користь держави пропорційно задоволеним вимогам (92.05%) у розмірі 1225,37 грн. (1331,20х 92,05%).
Щодо стягнення судових витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.
Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України).
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Згідно статті 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. (Постанова Великої Палати Верховного Суду справа № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року)
За положеннями ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі №178/1522/18.
Позивачкою на підтвердження понесених нею витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 9 750 гривень надано суду договір про надання правничої допомоги від 14.06.2023 року, укладений з адвокатом Морозовою О.В., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №309 від 18.08.2009 року, ордер від 17.02.2025 року; акт наданих послуг від 13.02.2026 року, відповідно до якого адвокатом Морозовою О.В. було надано ОСОБА_1 наступні послуги: написання та скерування адвокатського запиту до Другого відділу ДВС у м.Чернівці (30 хв.) -750 гривень; складення розрахунку пені за несплату аліментів (3 год. 00 хв.) – 3000 гривень; написання позовної заяви про стягнення пені (3 год. 00 хв.) – 6000 гривень; рахунок-фактуру №1 від 13.02.2026 року на суму 9750 гривень та довідку про їх отримання адвокатом Морозовою Ю.І. від ОСОБА_1 (а.с.28 ).
Відповідач заперечує проти стягнення з нього вказаних судових витрат, зазначивши, що заявлений їх розмір не може вважатися розумними та співмірним зі складністю справи, є необґрунтованим та завищеним.
На думку суду сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9750 грн. є неспівмірною, зокрема зі складністю справи з огляду на те, що по даній категорії справ є усталена практика Верховного Суду, та виконаною адвокатом роботи, обсяги якої є незначними, та з урахуванням того, що заявлені витрати на правничу допомогу не відповідають принципу розумності та є завищеними, відповідач заявив клопотання про їх зменшення, вважає, що на користь позивача підлягає стягненню 2 000 грн. витрат на правничу допомогу, що пропорційно задоволеним вимогам (92,05%) становить 1 841 гривень (2000 х 92,05%).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 4, 12, 13, 76-83, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279, 354 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення зі сплати аліментів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП – НОМЕР_1 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП – НОМЕР_2 ), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з лютого 2025 року по грудень 2025 року у розмірі 19 480,50 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП – НОМЕР_1 ), на користь держави судовий збір у розмірі 1 225 грн. 37 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП – НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 1 841 гривень.
В іншій частині позову відмовити. 
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.Є. Бойко