ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року
м. Черкаси 

Справа № 703/2564/25		
Провадження № 22-ц/821/916/26		
Категорія: 304070000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - Василенко Л. І., 
суддів: Карпенко О. В., Сіренка Ю. В.,

учасники справи: 

учасники справи: 
позивач - Комунальне підприємство «Смілакомунтеплоенерго»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
представник відповідача - адвокат Гудзь Олександр Сергійович, 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Гудзя Олександра Сергійовича на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2026 року у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з постачання теплової енергії,

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2025 КП «Смілакомунтеплоенерго» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за надання послуг з постачання теплової енергії, в тому числі на загальнобудинкові потреби опалення та за абонентське обслуговування за період з жовтня 2021 року по березень 2025 року в розмірі 7355,15 грн, інфляційні втрати у сумі 816 грн, три проценти річних у сумі 199,99 грн, пеню в сумі 242,20 грн та судові витрати пов`язані з розглядом справи та витрати за отримання інформації з ДРРПНМ у розмірі 80,00 грн.
Позовну заяву обґрунтовано тим, що з 01.02.2018 КП «Смілакомунтеплоенерго», є надавачем послуг в сфері теплопостачання згідно рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради від 23.02.2018 за № 70 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг», у тому числі і у житлове приміщення, квартиру відповідача, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 25.10.2021.
Житлова квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 73,4 кв. м належить на праві спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору міни серії АЕР №282621 від 25.04.2002, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г. В.
Особовий рахунок № 05225008b007 відкрито на ОСОБА_1 . Від іншого співвласника квартири заяви про поділ особового рахунку, як це передбачено Законом України «Про житлово-комунальні послуги», не надходило, а тому позов пред`являється до особи, на яку оформлено особовий рахунок.
Відповідач свого обов`язку по оплаті наданих послуг з теплопостачання належним чином не виконував, у зв`язку з чим за період з жовтня 2021 року по січень 2025 року у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії та за абонентське обслуговування в розмірі 7355,15 грн.
Нарахування плати за надані послуги, у період виникнення заборгованості, здійснювалося за тарифами, затвердженими рішеннями виконавчого комітету Смілянської міської ради № 83 від 28.02.2019, № 511 від 21.10.2021, № 392 від 30.09.2022, № 365 від 28.09.2023 та № 506 від 26.09.2024.
У даному випадку, у будинку, в якому знаходиться квартира, яка належить відповідачу, встановлено прилад комерційного обліку теплової енергії, в зв`язку з чим нарахування плати за надані послуги здійснювалося за тарифами, що діяли у відповідний період та згідно показників засобу обліку теплової енергії з розрахунку на опалювальну площу квартири.
Позивач вказує, що факт постачання теплової енергії у будинок, в якому знаходиться квартира відповідача підтверджується спільними актами з балансоутримувачем будинку, про подачу теплової енергії кожного опалювального сезону, які розпочинаються та завершуються згідно до рішень виконавчого комітету Смілянської міської ради.
Оскільки, відповідач не виконує своїх зобов`язань по сплаті житлово-комунальної послуги, позивач нарахував інфляційні втрати у сумі 816 грн, три проценти річних у сумі 199,99 грн, пеню в сумі 242,20 грн.
У зв`язку з вищевикладеними обставинами, КП «Смілакомунтеплоенерго» звернулось до суду з даним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03.02.2026 позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Смілакомунтеплоенерго» заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з жовтня 2021 року по березень 2025 року в розмірі 7355,15 грн, інфляційні втрати у розмірі 816,00 грн, три відсотки річних у розмірі 199,99 грн, пеню у розмірі 242,89 грн, а всього на загальну суму 8614,03 грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора, передбачене ч. 1 ст. 509 ЦК України, вимагати сплату грошей за надані послуги.
Оцінивши подані позивачем розрахунки заборгованості з точки зору допустимості та належності, суд врахував, що такі були проведені із застосуванням відповідних розрахунків, належним чином обґрунтовані та мотивовані і їх правильність відповідачем не заперечується та інших розрахунків на спростування рахунків наданих позивачем до суду не надано.
Доказів повного або часткового погашення ОСОБА_1 спірного боргу позивачу КП «Смілакомунтеплоенерго», матеріали справи не містять та відповідачем не надано.
Оцінивши подані КП «Смілакомунтеплоенерго» розрахунки інфляційних втрат від несплати коштів, 3% річних за користування коштами та пені за несвоєчасне виконання зобов`язання, з точки зору допустимості та належності, суд дійшов висновку, що такі були проведені із застосуванням відповідних розрахунків, належним чином обґрунтовані та мотивовані, а тому підлягають до задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
12.03.2026, представник ОСОБА_1 – адвокат Гудзь О. С., вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права та за не повного з`ясування обставин справи, подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03.02.2026 та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції належним чином не дослідив фактичну відсутність споживання послуги з постачання теплової енергії від позивача через загальнобудинкову систему, оскільки матеріалами справи підтверджується, що квартира відповідача повністю відключена від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення.
Натомість, у помешканні встановлено та експлуатується автономна електроустановка, за допомогою якої здійснюється самостійне забезпечення житла теплом. Відповідач не є споживачем послуг у розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», адже між ним та позивачем відсутній факт надання та прийняття послуги з обігріву площі квартири, нарахування заборгованості є безпідставним
Суд першої інстанції проігнорував той факт, що відсутність фізичного зв`язку з мережами позивача виключає можливість надання послуги як такої, а отже, і виникнення зобов`язання з її оплати. Таким чином, висновки суду про наявність боргу за послуги, які не надавалися та не могли бути надані через технічні особливості приміщення, не відповідають обставинам справи та нормам матеріального права. 
Зазначає, що хоча пункти 4 та 5 Індивідуального договору від 25.10.2021 передбачають, що обсяг спожитої енергії є сукупністю витрат на опалення приміщень, загальнобудинкові потреби та функціонування внутрішньобудинкових систем, позивачем не було надано, а судом не перевірено, конкретний спосіб та алгоритм розрахунку цих величин саме щодо квартири відповідача.
Суд першої інстанції, у свою чергу, ухвалив рішення на підставі неперевірених розрахунків, не з`ясувавши, яким саме чином і на підставі яких показників комерційного обліку формувався обсяг послуг, що призвело до безпідставного стягнення коштів за недоведені обсяги енергії.
Крім того, заборгованість нарахована поза строками позовної давності.
Також, окремим доказом неправильного застосування судом норм матеріального права є залишення поза увагою встановленої законом заборони на стягнення додаткових нарахувань у період дії воєнного стану.
Суд першої інстанції, задовольнивши вимоги в частині інфляційного збільшення боргу та 3% річних, нарахованих на заборгованість за період з лютого 2022 року, не врахував постанову КМУ від 05.03.2022 № 206, якою запроваджено заборону на нарахування та стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних на заборгованість за житлово-комунальні послуги, що виникла під час воєнного стану. 
Таким чином, рішення суду в цій частині є незаконним, оскільки стягнення таких сум з населення в період воєнного стану заборонено, що є самостійною підставою для скасування судового рішення в частині стягнення додаткових нарахувань.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій 
Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради № 70 від 23.02.2018 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» вирішено: 1) Визначити виконавців житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та послуг з постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності, зокрема, КП «Смілакомунтеплоенерго» з 01.02.2018; 2) Виконавці житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та послуг з постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм несуть повну відповідальність, передбачену чинним законодавством, за ненадання або неякісне надання послуг.
Рішеннями виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області № 83 від 28.02.2019 «Про коригування тарифів на послуги з централізованого опалення та теплову енергію для КП «Смілакомунтеплоенерго», № 511 від 21.10.2021, № 392 від 30.09.2022, № 365 від 28.09.2023 та № 506 від 26.09.2024 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії для потреб населення, бюджетних установ та організацій, інших споживачів для комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго»», встановлено КП «Смілакомунтеплоенерго» тарифи для населення на послугу з централізованого опалення, зокрема, для населення на послуги з централізованого опалення для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії: рішенням № 83 – 2300,21 грн/Гкал (з ПДВ); рішенням № 511 – 2544,00 грн/Гкал; рішенням № 392 – 2742,86 грн/Гкал; рішенням № 365 – 2945,02 грн/Гкал; рішенням № 506 – 2300,21 грн/Гкал.
Квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 73,4 кв. м належить на праві спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору міни серії АЕР №282621 від 25.04.2002, посвідченого приватним нотаріусом Смілянського міського нотаріального округу Таран Г. В., зареєстрованого в реєстрі за № 1964.
Відповідач ОСОБА_1 , як споживач послуги з постачання теплової енергії, яка надається позивачем КП «Смілакомунтеплоенерго» власнику квартири квартира АДРЕСА_2 , має особовий рахунок № НОМЕР_1 .
29.10.2021 на офіційному сайті Смілянської міської ради за посиланням http://smila-rada.gov.ua опубліковано індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 25.10.2021.
Як вбачається з актів подачі теплоносія від 25.10.2021, від 01.11.2022, від 01.11.2023 та від 01.11.2024, які складені представниками КП «Смілакомунтеплоенерго» та ОСББ «Сміла-Престиж», теплоносій від котельні № 1 подано по тепловому лічильнику до будинку АДРЕСА_1 .
У виписці щодо показників лічильника теплової енергії за адресою будинку АДРЕСА_1 , яка складена начальником абонементного відділу КП «Смілакомунтеплоенерго», відображений обсяг теплової енергії, який поданий до будинку в період з жовтня по грудень 2021 року, з січня по грудень 2022 року, з січня по грудень 2023 року, з січня по грудень 2024 року, з січня по квітень 2025 року.
Як вбачається з виписок по рахунку за постачання теплової енергії та по рахунку за абонентське обслуговування по особовому рахунку № НОМЕР_1 , за яким споживачем є відповідач ОСОБА_1 , що є власником квартири АДРЕСА_2 , останній плату за надані позивачем КП «Смілакомунтеплоенерго» послуги з постачання теплової енергії, у тому числі місця загального користування, нараховані в розмірі 7355,15 грн за період з жовтня 2021 року по березень 2025 року не сплачував.

Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог .
Вивчивши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає не в повній мірі.
Встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання зобов`язань.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд згідно нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідно до вимог п. 6 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, постанови Верховного Суду від 15.03.2018 у справі № 401/710/15-ц, від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц, від 06.11.2019 у справі № 642/2858/16, від 16.09.2020 у справі № 755/10683/17, від 13.03.2019 у справі № 521/3743/17-ц).
Одночасно, згідно ч. 3 ст. 13 Конституції України та ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України, яка регламентує тягар утримання майна, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положення ст. 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном.
Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема й на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).
Частиною 1 ст. 19 «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Статтями 20, 21 «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Крім того, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води передбачені статтями 21 та 22 цього Закону.
Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація, а послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води.
Згідно ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Статтями 67, 68 ЖК України встановлено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
КП «Смілатеплокомуненерго» здійснює нарахування за постачання теплової енергії відповідачу за затвердженими в установленому порядку тарифами.
На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Порядку формування тарифів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2021 № 869 та затвердженого на Підприємстві розрахунку плати за абонентське обслуговування на одного абонента для споживачів послуги з постачання теплової енергії в багатоквартирному будинку, яке не перевищує граничного розміру передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 808, директором КП «Смілакомунтеплоенерго» видано накази № 242 від 21.10.2021, № 80 від 30.09.2022, № 80 від 12.09.2023 та № 63 від 19.09.2024 «Про встановлення плати за абонентське обслуговування», якими вирішено встановити розмір плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента на місяць для послуги з постачання теплової енергії, що надається споживачу багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами щомісяця протягом року. 
Відповідач ОСОБА_1 , заперечуючи проти позову, вказував на те, що позивач, не виконуючи своє зобов`язання, передбачене п. 5 індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії від 25 жовтня 2021 року, надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі за вказаною адресою відповідача за адресою: АДРЕСА_3 , не надавав послуг постачання теплової енергії.Вважає, що позивач неправомірно покладає на нього обов`язок оплати за ненадані послуги теплопостачання за його адресою у під`їзді, який є неопалювальною площею.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»: виконавець комунальної послуги – суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач.
29.10.2021 на офіційному сайті Смілянської міської ради за посиланням http://smila-rada.gov.ua опубліковано індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 25.10.2021.
Згідно п. 1 Індивідуального договору, договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води індивідуальному споживачу. Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України.
Відповідно до п. 2 Індивідуального договору, даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному веб-сайті Смілянської міської ради http://smila-rada.gov.ua.
Згідно п. 4 Індивідуального договору, фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги.
Виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», та складається з: обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо; частини обсягу теплової енергії на задоволення загально будинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку; та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення (п. 5 Індивідуального договору).
Обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будинку комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315. Одиницею вимірювання обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал) (п. 11 Індивідуального договору).
Відповідно до п. 23 Індивідуального договору, зняття показань засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) розподільного обліку теплової енергії (приладів-розподілювачів теплової енергії) здійснюється щомісяця споживачем, крім випадів, коли зняття таких показань здійснюються виконавцем за допомогою системи дистанційного зняття показань.
Згідно п. 30 Індивідуального договору, споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з: плати за послуги, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (Офіційний вісник України, 2019 року, № 71, ст. 2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022, та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плата за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця: http://smila-rada.gov.ua/content/nakaz-vid-21102021-no-242.
Відповідно до п. 31 Індивідуального договору, вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.
Розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігається з початком і закінченням календарного місяця відповідно (п. 32 Індивідуального договору).
Виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (п. п. 33, 34 Індивідуального договору).
Відповідно до п. 38 Індивідуального договору, споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього договору.
Згідно пп.1 п. 40 Індивідуального договору, споживач має право одержувати своєчасно та належної якості послугу згідно із законодавством та умовами цього договору.
Відповідно до пп. 3 п. 41 Індивідуального договору, споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленим відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором.
Виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість послуги згідно із законодавством та умовами цього договору; забезпечити надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору (пп.1-2 п.43 Індивідуального договору).
Відповідно до п. п. 51-52 Індивідуального договору, цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк.
Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до норм ст. ст. 641, 642 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).
Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
Як вбачається з актів подачі теплоносія від 25.10.2021, від 01.11.2022, від 01.11.2023, від 01.11.2024, складених представниками КП «Смілакомунтеплоенерго» та ОСББ «Сміла-Престиж», теплоносій від котельні № 1 подано по тепловому лічильнику до будинку АДРЕСА_1 .
Факт подачі теплоносія позивачем КП «Смілакомунтеплоенерго» у вище вказані дати до будинку АДРЕСА_1 , в якому знаходить квартира АДРЕСА_4 , співвласником якої є відповідач ОСОБА_1 , останнім не заперечується.
У виписці щодо показників лічильника теплової енергії за адресою будинку АДРЕСА_1 , яка складена начальником абонементного відділу КП «Смілакомунтеплоенерго», відображений обсяг теплової енергії, який поданий до будинку в період з жовтня по грудень 2021 року, з січня по грудень 2022 року, з січня по грудень 2023 року, з січня по грудень 2024 року, з січня по квітень 2025 року.
У матеріалах справи відсутні докази, що у споживача ОСОБА_1 є претензії по об`єму, якості та строкам надання КП «Смілакомунтеплоенерго» послуги з постачання теплової енергії до будинку АДРЕСА_1 , в якому розташована квартира АДРЕСА_4 , співвласником якої є відповідач.
Відповідач ОСОБА_1 стверджує, що квартира АДРЕСА_4 , відключена від мереж централізованого опалення та у вказаному будинку відсутні елементи опалення місць загального користування і на те, що в квартирі відповідача встановлено електроустановку за допомогою якої здійснюється електропостачання теплової енергії, а квартира відключена від внутрішньо будинкових мереж.
Даний факт позивачем КП «Смілакомунтеплоенерго» не заперечується.
Відповідач ОСОБА_1 , будучи співвласником кв. АДРЕСА_2 та спільного майна цього будинку, і в силу вимог п. 1 та п. 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» зобов`язаний забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку.
Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що факт від`єднання квартири відповідача від мереж централізованого теплопостачання та обладнання її індивідуальним опаленням, ніяким чином не нівелює обов`язку відшкодовувати витрати за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення всього будинку, а не лише під`їзду, в якому знаходиться його квартира.
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що розподіл між споживачами обсягів спожитої у будинку АДРЕСА_1 теплової енергії здійснюється спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку (Qопбуд), відповідно до пункту 8 розділу ІV Методики, оскільки співвласниками зазначеного будинку не надавалися КП «Смілакомунтеплоенерго» відомості про встановлення вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії у МЗК та допоміжних приміщеннях, а також, проект на будівлю/будинок (технічної документації), ні результати енергоаудиту.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем ОСОБА_1 було надано копії Акту № 56 робочої комісії про прийняття устаткування після комплексного випробування від 2.11.01, фото таблицею заварених та обрізаних стояків у підвалі.
П. 24 Правил надання послуг з постачання теплової енергії визначено: що якщо проектом на будівлю/будинок було передбачено встановлення приладів опалення у місцях загального користування та допоміжних приміщеннях, але вони були демонтовані, то для забезпечення нормативної температури у цих приміщеннях такі прилади опалення повинні бути відновлені виконавцем послуг з управління багатоквартирним будинком.
Позивач у справі ТОВ «Смілакомунтеплоенерго» не є виконавцем послуг з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 , в якому розташована квартира відповідача ОСОБА_1 , тому не має обов`язку встановлення приладів опалення у місцях загального користування та допоміжних приміщеннях у зазначеному будинку.
Суд першої інстанції звернув увагу на те, що надані відповідачем копії Акту № 56 робочої комісії про прийняття устаткування після комплексного випробування від 2.11.2001, фото таблицею заварених та обрізаних стояків в підвалі, копії квитанції за ЖКГ доводять факт того, що проектом на багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 , було передбачено встановлення приладів опалення у місцях загального користування та допоміжних приміщеннях. 
Згідно ч. 2 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», визначений за допомогою вузла комерційного обліку обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами у порядку, визначеному цією статтею та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315.
Згідно п. 14 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022), відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315.
Відповідно до п. 38 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання).
Згідно пп. 11 п. 40 Індивідуального договору, споживач має право відключитись від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) відповідно до Порядку відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, що затверджений наказом Мінрегіону від 26.07.2019 № 169; це право не звільняє споживача від зобов`язання відшкодувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції).
У зв`язку з вищевикладеним суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що відключення квартири АДРЕСА_2 , співвласником якої є відповідач ОСОБА_1 , від систем централізованого опалення, не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати позивачу КП «Смілакомунтеплоенерго» витрати за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, у зв`язку з чим посилання відповідача ОСОБА_1 на відключення вказаної квартири від систем централізованого опалення та відсутність у зазначеному будинку елементів опалення в місцях загального користування не є підставою для відмови у вимозі позивача про стягнення з нього боргу за надання послуги з постачання теплової енергії, а саме на загальнобудинкові потреби, які також включають у себе обсяг теплової енергії на опалення допоміжних приміщень будинку та обсяг теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, та з абонентського обслуговування, які нараховують незалежно від наявності або відсутності елементів опалення в місцях загального користування.
В апеляційній скарзі скаржник зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позовні вимоги КП «Смілакомунтеплоенерго» не були підтвердженні належними та допустимими доказами, зокрема, щодо загальної площі багатоквартирного будинку, яка використовується позивачем при проведенні розрахунків.
Відповідно до п. 1 розділу II Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.12.2021 № 358), загальний обсяг теплової енергії на опалення будівлі/будинку (Qопбуд) визначається за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати.
Згідно п. 2 розділу II Методики, загальний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення (Qопбуд) у кожному розрахунковому періоді розподіляється на потреби безпосередньо опалення житлових/нежитлових приміщень (Qпр), забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення (Qопз.п.б) будівлі/будинку та сумарного обсягу теплової енергії, що надходить до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення, у відповідності формули.
У разі відсутності встановлених вузлів розподільного обліку / приладів-розподілювачів теплової енергії у МЗК та допоміжних приміщеннях обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, визначається відповідно до проекту будівлі/будинку або за результатом енергоаудиту. Рішення про застосування (не застосування) результатів енергетичного аудиту приймається співвласниками будівлі/будинку в міжопалювальний період, про що письмово повідомляється виконавець розподілу комунальної послуги (п. 5 розділу ІV Методики).
У разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення (Qз.б.поп.проект), може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку (Qопбуд): для 1-5 поверхової будівлі/будинку - 25 %; для 6-10 поверхової будівлі/будинку - 20 %; для будівлі/будинку вище 10 поверхів - 15 %; для будівель/будинків комбінованої поверховості - відсоток, визначений як середнє арифметичне значення вищевказаних відсотків в залежності від поверховості частин будівлі/будинку (п. 8 розділу ІV Методики).
Згідно п. 9 розділу ІV Методики, визначений розрахунково, спрощено або відповідно до проекту обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку (Qз.б.поп.проект), повинен бути додатково скорегований із застосуванням коефіцієнту Zвідкл, що враховує площу приміщень з індивідуальним опаленням у будівлі/будинку.
Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що у позивача КП «Смілакомунтеплоенерго» відсутні дані щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, в будинку АДРЕСА_1 , або надання таких даних співвласниками вказаного багатоквартирного будинку, матеріали справи не містять та відповідачем ОСОБА_1 не надано.
Таким чином, законодавчо визначено, що для розподілу загального обсягу спожитої теплової енергії у будівлі/будинку приймаються дані щодо загальної площі приміщень, зазначені у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, або дані, зазначені у документах, що посвідчують право власності на приміщення.
Відповідно до виписки по рахунку за постачання теплової енергії та по рахунку за абонентське обслуговування по особовому рахунку № НОМЕР_1 , за яким споживачем є відповідач ОСОБА_1 , що є власником квартири АДРЕСА_2 останній, за надані позивачем КП «Смілакомунтеплоенерго» послуги з постачання теплової енергії, у тому числі місця загального користування, нараховані за період з жовтня 2021 року по березень 2025 року не сплачував.
У відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_1 – адвокат Гудзь О. С. просив застосувати строки позовної давності (а.с. 46-49).
Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.
Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).
Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.
Частиною 1 ст. 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).
Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.
Вказане викладене у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №663/2070/15-ц.
Позивач 01.05.2025 звернувся до суду про стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованість за надання послуг з постачання теплової енергії за період з жовтня 2021 року по березень 2025 рік.
За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, а від дня припинення таких обставин перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257 (загальна позовна давність), 258 (спеціальна позовна давність) ЦК, продовжуються на строк дії такого карантину.
Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України також передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257 – 259 ЦК України, продовжуються на строк його дії.
Відповідно до постанов КМУ № 211 від 11.03.2020 та № 651 від 27.06.2023 на всій території України в період часу з 11.03.2020 до 30.06.2023 було встановлено карантин для запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на території України з 24.02.2022 і по теперішній час діє режим воєнного стану.
У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів зазначає, що в межах строків позовної давності перебувають вимоги про стягнення боргу за надання послуг з постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення та абонентське обслуговування в розмірі 7355,15 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (аналогічні правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц).
Отже, дія ст. 625 ЦК поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення.
Правовідносини, які склалися між сторонами з надання житлово-комунальних послуг, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги (ч. 1 ст. 509 ЦК).
Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання ним грошового зобов`язання за кожен день простроченого виконання.
Відповідно до п. 45 Індивідуального договору, у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.
Як вбачається з розрахунків втрат від інфляції, відсотків за користування коштами та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, КП «Смілакомунтеплоенерго» нарахувало відповідачу ОСОБА_1 втрати від інфляції розмірі 816, 00 грн, три відсотки річних у розмірі 199,99 грн, пеню у розмірі 242,89 грн. 
Суд першої інстанції прийшов до висновку, що розрахунки були проведені із застосуванням відповідних розрахунків, належним чином обґрунтовані та мотивовані і їх правильність відповідачем не заперечується та інших розрахунків на спростування рахунків наданих позивачем до суду не надано.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, оскільки вказані розрахунки проведені без урахування продовження строків (для житлово-комунальних послуг) на період воєнного стану (з 24.02.2022 який наразі продовжено та мораторію на нарахування санкцій з 24.02.2022 по 30.12.2023, період, відповідно до якого був запроваджений карантин, до часу відповідних нарахувань не входить.
Згідно з Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24.02.2024 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та триває по цей час.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до 29.12.2023 було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.
Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.
Відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29.12.2023 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», яка набрала чинності 30.12.2023, пункт 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено у новій редакції.
Основні зміни полягають в тому, що з 30.12.2023 заборона на нарахування штрафних санкцій, припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у зв`язку з неоплатою їх в не повному обсязі стосується виключно територій, де ведуться бойові дії (можливих бойових дій) або тимчасово окупованих територій.
Місто Сміла Черкаської області не входить до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджених наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 № 309.
Отже, законодавець на рівні акту, Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановив заборону нараховувати, у тому числі інфляційні втрати та 3 % річних, і такі положення до внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №1405 від 29.12.2023 стосувались території міста Сміла, а тому нормативно-правовий акт (постанова) Кабінету Міністрів України № 206 від 05.3.2022 підлягає застосуванню до врегулювання спірних правовідносин за період з 24.02.2022 до 29.12.2023.
Позивачем заявлені вимоги про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені за періоди, у яких діяла заборона на їх стягнення, тому належить здійснити перерахунок в цій частині.
Відповідно до вказаного розрахунку (з урахуванням продовження строків для житлово-комунальних послуг) на період дії воєнного стану (з 24.02.2022 діє на сьогодні) та мораторію на нарахування санкцій з 24.02.2022 по 30.12.2023) з відповідача ОСОБА_1 необхідно стягнути втрати від інфляції в сумі 348.04 грн, 3% річних в сумі 83.21 грн, пеню в сумі 100,11 грн.
Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13.
Колегія суддів зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, проте, прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі в частині нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені.
Виходячи з наведеного вище, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Гудзя О. С. в частині нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені знайшли своє об`єктивне підтвердження за наслідками перегляду судового рішення, а тому апеляційна скарга підлягає до частково задоволення.
Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині вирішення питання щодо стягнення нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені із зменшенням сум, які підлягали стягненню із ОСОБА_1 на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 258, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Гудзя Олександра Сергійовича – задовольнити частково.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2026 року– змінити.
Зменшити суму нарахованих інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» з 816,00 грн до 348,04 грн.
Зменшити суму нарахованих 3 % річних, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» з 199,99 грн до 83,21 грн.
Зменшити розмір нарахованої пені, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» з 242,89 грн до 100,11 грн.
Зменшити загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Смілакомунтеплоенерго» з 8614,03 грн до 7886,51 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 25 червня 2026 року.

Головуюча Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

Ю. В. Сіренко