Справа № 202/97/26
Провадження № 2/202/2218/2026 

ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2026 року м. Дніпро
Індустріальний районний суд міста Дніпра в складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Мартинюк С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності на квартиру,
У С Т А Н О В И В:
У січні 2026 року позивачі в особі представника адвоката Ільїної В.Ю. відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 11.06.2024 року № 1802/0/15-24 «Про зміну територіальної підсудності судових справ Авдіївського міського суду Донецької області», яким згідно з частиною сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено з 01 липня 2024 року територіальну підсудність судових справ Авдіївського міського суду Донецької області шляхом її передачі до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська, звернулися через систему «Електронний суд» з позовом до Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності на квартиру.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 вересня 1993 року ОСОБА_3 (до зміни прізвища згідно зі свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 10.08.2013 – Дідковська) та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло набули право спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 46,8 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м.
Зазначене свідоцтво про право власності на житло було зареєстровано Донецьким бюро технічної інвентаризації 15.09.1993 за номером 5117, що підтверджується відбитком реєстраційного напису на зазначеному свідоцтві.
З метою реалізації права на відшкодуванням шкоди, завданої країною-агресором, вони звернулися державного реєстратора з заявою про реєстрацію права власності на квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
Але рішенням державного реєстратора № 72836530 від 26.04.2024 року було відмовлено в державній реєстрації прав на нерухоме майно через те, що Комунальне підприємство Бюро технічної інвентаризації Ясинуватської міської ради тимчасово не здійснює свої повноваження (знаходиться на тимчасово окупованій території), у зв`язку з чим неможливо отримати інформацію щодо реєстрації об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
За цих підстав позивачі просять визнати за ними, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , право спільної сумісної власності на квартиру загальною площею 46,8 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 26 січня 2026 року у даній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою від 01 квітня 2026 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.
Сторони у судове засідання не з`явилися.
Представником позивачів адвокатом Ільїною В.Ю. була надана заява про розгляд справи без участі позивачів та їх представника.
В свою чергу, представником відповідача - Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області Малярчик Е.Е., повноваження якої підтверджуються випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, також була надана заява про розгляд справи без її участі, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечує.
Відповідно до частини 4 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 268 ЦПК України).
Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, доходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав:
Судом установлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданим 14 вересня 1993 року Житлово-комунальним відділом Авдіївського коксохімзаводу на підставі рішення від 13 вересня 1993 № 611, ОСОБА_5 і ОСОБА_2 на праві спільної власності належить квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 46,8 кв.м.
Згідно з реєстраційним написом право власності ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на зазначену квартиру було зареєстровано Донецьким бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за реєстровим номером 5117 від 15.09.1993 року.
Рішенням державного реєстратора № 72836530 від 16 квітня 2024 року позивачам відмовлено у реєстрації права власності на це майно через неможливість отримання від бюро технічної інвентаризації інформації про зареєстровані права на нерухоме майно до 01.01.2013 року. 
Розглядаючи заявлені позовні вимоги про визнання за позивачами права власності на квартиру, суд керується тим, що відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України також визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Суд вважає доведеним факт належності позивачам на праві спільної часткової власності квартири АДРЕСА_2 , оскільки це підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, копією реєстраційного напису, зробленого Бюро технічної інвентаризації, а також реєстрацією місця проживання позивачів за цією адресою.
Крім того, відповідач, який представляє інтереси територіальної громади та виконавчого комітету Авдіївської міської ради, який є органом приватизації, не заперечує право власності позивачів на це майно, яке набуто в порядку приватизації у 1993 році. 
Суд також звертає увагу, що загальновідомим і таким, що не підлягає доказуванню, є факт окупації російською федерацією частини Донецької області, в тому числі м. Донецька та м. Ясинувата, де зберігалися документи, які підтверджують реєстрацію в установленому порядку до 01.01.2013 року права власності на нерухоме майно, розташоване в м. Авдіївка Донецької області.
Враховуючи, що в судовому засіданні підтверджено право власності позивачів на вищевказану квартиру, але позивачі позбавлені можливості реалізовувати свої правомочності власників майна через відсутність відповідних відомостей про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та неможливість їх отримання у відповідному бюро технічної інвентаризації через окупацію частини Донецької області, де зберігалися реєстраційні документи, що підтверджують право власності на нерухоме майно, суд вважає можливим позов задовольнити та визнати за позивачами право спільної сумісної власності на квартиру загальною площею 46,8 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .
Керуючись ст. 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право спільної сумісної власності на квартиру загальною площею 46,8 кв.м, житловою площею 30,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 21 травня 2026 року.

Суддя          Наталія Марченко