Справа № 453/1779/25 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я. 
Провадження № 22-ц/811/33/26 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 травня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Костюк С.О.
з участю: ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 , представника приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Зорени П.І. – Рудницького Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 17 грудня 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

в жовтні 2025 року ОСОБА_5 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Зорени Петра Івановича.
В обгрунтування скарги покликається на те, що у зведеному виконавчому провадженні №78998444 стягувачем є громадянка російської федерації ОСОБА_3 , а боржником — громадянин України ОСОБА_1 25.06.2025 року боржник звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Зорени П.І. з клопотанням, до якого додано копію паспорта ОСОБА_3 , про зупинення виконавчих дій на підставі пункту 10-2 розділу XIII Закону України «Про виконавче провадження», посилаючись на громадянство стягувачки та її проживання на території держави-агресора. У відповіді від 04.07.2025 року приватний виконавець зазначив, що для перевірки наданої інформації було направлено запит до Державної прикордонної служби України. Оскільки виконавцем встановлено, що ОСОБА_3 має посвідку на постійне проживання в Україні, зареєстроване місце проживання у Львівській області та РНОКПП, то відсутні підстави для зупинення виконавчих дій. Така реєстрація місця проживання ОСОБА_3 проведена 10.03.2023 року, строк дії посвідки на постійне місце проживання в Україні закінчився 15 лютого 2025 року, тобто на час дії воєнного стану в Україні. Виконавець не забезпечив належної перевірки обставин, зокрема щодо проживання стягувачки на території України, та не зупинив виконавчі дії у зведеному провадженні № 78998444, чим порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження», а також його права як боржника в умовах воєнного стану.
З наведених підстав просить визнати бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Зорена П.І. щодо не зупинення вчинення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні № 78998444 неправомірною;
зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Зорена П.І. усунути порушення (поновити порушене право боржника) шляхом зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях № 78365864, № 78366317, № 78366677, № 78366932, № 78367126, які входять до складу зведеного виконавчого провадження № 78998444, до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, у відповідності до пункту 10-2 розділу ХІІІ Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 17 грудня 2025 року відмовлено узадоволенні скарги боржника ОСОБА_1 , з участю стягувачки ОСОБА_3 та приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Зорени Петра Івановича, на бездіяльність приватного виконавця.
Ухвалу суду оскаржив  ОСОБА_1 ,в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
В апеляційній скарзі зазначає, що посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 14.02.2015 не свідчить про постійне проживання в Україні громадянкою російської федерації ОСОБА_3 , а лише підтверджує її право на постійне проживання в Україні. Документом, який підтверджує проживання або не проживання громадянкою російської федерації ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , є акт про факт проживання/не проживання особи. Трускавецька міська рада Львівської області не надала суду такого акту про факт проживання/не проживання ОСОБА_3 за вказаною адресою. ОСОБА_3 виїхала з України на постійне місце проживання в російську федерацію в 1993 році, отримує пенсію за рахунок коштів пенсійного фонду російської федерації, жодних податків, військового збору чи інших обов?язкових платежів вона не сплачує до українських бюджетів. Вважає, що приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Зорена П.І. не вжив усіх необхідних заходів для перевірки інформації щодо не проживання громадянки російської федерації ОСОБА_3 в Україні та не зупинив вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях, які входять до складу зведеного виконавчого провадження №78998444, чим вчинив бездіяльність, внаслідок чого порушив національний інтерес у зв?язку з військовою агресією російської федерації та конституційні права ОСОБА_1 в умовах воєнного стану. 3 огляду на вищевикладене, висновки суду про проживання громадянки російської федерації ОСОБА_3 на території України на законних підставах та недопущення протиправної бездіяльності приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Зореною П.І. у зведеному виконавчому провадженні щодо не зупинення вчинення ним виконавчих дій, не відповідають обставинам справи. З огляду на викладене просить ухвалу суду скасуватти та ухвалити нове рішення про задоволення скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 , заперечення представника приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Рудницького Ю.І. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що стягувачка ОСОБА_3 , будучи громадянкою російської федерації, має посвідку на постійне проживання в Україні та має зареєстроване місце проживання в Україні, на законних підставах періодично проживає в Україні, а відтак до неї не застосовуються обмеження, встановлені абзацами 1-4 пункту 10-2 розділу Х111 Закону України «Про виконавче провадження» з врахуванням абзацу 5 пункту 10-2 розділу Х111 Закону України «Про виконавче провадження», як громадянки російської федерації, яка проживає на території України на законних підставах.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке. 
Положеннями абзаців 1-5 пункту 10-2 розділу ХІІІ Закону України «Про виконавче провадження», до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, зупиняється вчинення виконавчих дій, забороняється заміна стягувачів у виконавчих провадженнях, стягувачами за якими є російська федерація або такі особи: громадяни російської федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства російської федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства, відмінного від законодавства України, серед кінцевих бенефіціарних власників, членів або учасників (акціонерів) яких є російська федерація, громадянин російської федерації або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства російської федерації. Зазначене обмеження не застосовується до громадян російської федерації, які проживають на території України на законних підставах, та юридичних осіб, створених та зареєстрованих відповідно до закону України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером) яких є виключно громадяни російської федерації, які проживають на території України на законних підставах, або виключно громадяни України та громадяни російської федерації, які проживають на території України на законних підставах.
Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Зорени П.І. перебуває зведене виконавче провадження № 78998444 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості в загальному розмірі 1 567 761 грн. 50 коп. В склад такого зведеного виконавчого провадження входить: 1) виконавче провадження № 78367126, з примусового виконання виконавчого листа № 453/233/18, виданого Сколівським районним судом Львівської області 16.11.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1 376 694 грн. 67 коп. (що є гривневим еквівалентом 52 785, 50 доларів США на дату ухвалення судового рішення), з яких 1 232 810 грн. 00 коп. – сума основного боргу за договором позики, 143 884 гр. 67 коп. – 3 % річних від простроченої суми; 2) виконавче провадження № 78366677, з примусового виконання виконавчого листа № 453/108/19, виданого Сколівським районним судом Львівської області 16.04.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 у користь ОСОБА_3 97 326 грн. 40 коп. та 973 грн. 26 коп. судових витрат у справі; 3) виконавче провадження № 78366932, з примусового виконання виконавчого листа № 453/233/18, виданого Сколівським районним судом Львівської області 16.11.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 5 391 грн. 66 коп. судових витрат; 4) виконавче провадження № 78366317, з примусового виконання виконавчого листа № 453/389/19, виданого Сколівським районним судом Львівської області 10.12.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 24 707 грн. 14 коп. – 3 % річних від простроченої суми та 840 грн. 80 коп. судових витрат; 5) виконавче провадження № 78365864, з примусового виконання виконавчого листа № 453/885/19, виданого Сколівським районним судом Львівської області 25.11.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 44 948 грн. 20 коп. інфляційних втрат та 16 110 97 коп. – 3 % річних та 768 грн. 40 коп. сплаченого судового збору.
Матеріали спарви не містять доказів на підтвердження повного виконання боржником ОСОБА_1 судових рішень, які набрали законної сили, та на підставі котрих Сколівським районним судом Львівської області були видані вищевказані виконавчі документи.
Судом першої інстанції встановлено, що боржник у зведеному виконавчому провадженні ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Зорени П.І. з клопотанням від 25.06.2025 року у кожному з виконавчих проваджень № 78367126, 78366677, 78366317, 78366932, 78365864, за змістом яких просив приватного виконавця на підставі пункту 10-2 розділу ХІІІ Закону України «Про виконавче провадження» зупинити вчинення виконавчих дій.
Матеріалами справи підтверджується, що приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Зорена П.І. листом від 04.07.2025 року за вих. № 19072 відмовив у задоволенні кожного з поданих боржником ОСОБА_1 клопотань про зупинення вчинення виконавчих дій.
Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 28.10.2025 року листом за вих. № 19/85018-25, надав витяг щодо перетинання державного кордону України громадянкою російської федерації ОСОБА_3 у період з 24.02.2022 року до 28.10.2025 року. 
Так, у 2025 році стягувачка ОСОБА_3 30.04.2025 року в`їхала на територію України через пункт пропуску «Мамалига» за документом 763700421 і виїхала 17.06.2025 року з території України через пункт пропуску «Мамалига» за документом 763700421.
З листа виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівської області від 03.11.2025 року за вих. № 18/12-2504/1 вбачається, що згідно з реєстром територіальної громади, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою по АДРЕСА_1 .
Відповідно до листа Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби від 30.10.2025 року за вих. № 4601.8.1-7597/46.2-25, за наявними обліковими відомостями підсистеми «Облік іноземців та біженців» ЄІАСУМП ДМС України громадянка російської федерації ОСОБА_3 отримала дозвіл на імміграцію та документована посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 14.02.2015 року з безстроковим терміном дії (орган видачі – 2101, ГУ ДМС в Закарпатській області), з питань обміну посвідки на постійне проживання в Україні до ЗМУ ДМС не зверталася.
Відповідно до картки фізичної особи-платника податків ДПА в Закарпатській області, ОСОБА_3 отримала 02.10.2006 року ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .
Судом також встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_7 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Сколе Львівської області, батько – ОСОБА_8 (національність – українець); мати – ОСОБА_9 (національність – українка).
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно із частинами 1,2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Пропущений для подання скарги строк може бути поновлено судом за наявності поважних причин його пропуску на підставі клопотання особи, яка подає скаргу, що має бути заявлено одночасно зі скаргою.
У разі подання скарги з пропуском строку і за відсутності поважних причин для його поновлення та клопотання особи, яка подає скаргу, така скарга залишається судом без розгляду.
У частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом десяти робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. 
Таким чином, аналіз частини першої статті 449 ЦПК України та статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.
Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10 (провадження № 61-17257св20).
За загальним правилом строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, або відсутні докази поважності причин пропуску такого строку, скарга залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.
З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.
У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 439/1493/15-ц (провадження № 61-7804св19) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій.
Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні в приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Зорени П.І. перебуває зведене виконавче провадження № 78998444 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості в загальному розмірі 1 567 761 грн. 50 коп. В складі такого зведеного виконавчого провадження входить: виконавчі провадження № 78367126, 78366677, 78366317, 78366932, 78365864.
Як вбачається з матеріалів справи, боржник у зведеному виконавчому провадженні ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Зорени П.І. з клопотанням від 25.06.2025 року у кожному з виконавчих проваджень № 78367126, 78366677, 78366317, 78366932, 78365864, за змістом яких просив приватного виконавця на підставі пункту 10-2 розділу ХІІІ Закону України «Про виконавче провадження» зупинити вчинення виконавчих дій.
Матеріалами справи безспірно підтверджується, що приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Зорена П.І. листом від 04.07.2025 року за вих. № 19072 відмовив у задоволенні кожного з поданих боржником ОСОБА_1 клопотань про зупинення вчинення виконавчих дій.
Зі скаргою на неправомірну бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Зорени П.І. щодо не зупинення вчинення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні №78998444 ОСОБА_1 звернувся лише 20 жовтня 2025 року. 
Зі змісту скарги та з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 звертався до суду з клопотаннямпро поновлення строку подання скарги, судом першої інстанції питання про поновлення строку не вирішувалося.
За змістом статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Вирішуючи скаргу ОСОБА_1 по суті, вважаючи відсутніми підстави для її задоволення, суд першої інстанції не звернув увагу та не перевірив, чи скарга подана скаржником ОСОБА_1 в межах строку, визначеного статтями 449 ЦПК України та частини 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», та за наявності пропуску зазначеного строку не з`ясував питання, чи звертався ОСОБА_1 до суду із заявою про поновлення цього строку із зазначенням поважності причин його пропуску, чи зазначив про це в скарзі, чи просив у скарзі поновити цей строк. 
Зміст оскаржуваної ухвали, матеріали справи свідчить про те, що судом першої інстанції питання про поновлення ОСОБА_1 строку на звернення до суду зі скаргою не вирішувалося. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що строк звернення до суду зі скаргою на дії приватного виконавця не є строком позовної давності, а процесуальним строком.
Тому навіть у випадку підставності чи безпідставності скарги, вона мала бути розглянута по суті лише після вирішення питання щодо поновлення цього строку, оскільки відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків передбачених цим Кодексом.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі №461/1150/19 (провадження №61-11015св21).
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , розглянувши його скаргу по суті, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що скаржник пропустив передбачений законом десятиденний строк на звернення до суду зі скаргою і не звертався до суду з клопотанням про його поновлення.
А відтак, судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, висновок суду по суті вимог скарги є передчасним. 
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів, приходить до висновку, що скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Зорена П.І. щодо не зупинення вчинення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні № 78998444 та зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Зорена П.І. усунути порушення (поновити порушене право боржника) шляхом зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях № 78365864, № 78366317, № 78366677, № 78366932, № 78367126, які входять до складу зведеного виконавчого провадження № 78998444, до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, у відповідності до пункту 10-2 розділу ХІІІ Закону України «Про виконавче провадження» слід залишити без розгляду.
Керуючись ст.ст. 126, 127, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 449 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 –задовольнити частково.
Ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 17 грудня 2025 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.
Скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Зорена П.І. щодо не зупинення вчинення виконавчих дій у зведеному виконавчому провадженні № 78998444 та зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Зорена П.І. усунути порушення (поновити порушене право боржника) шляхом зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях № 78365864, № 78366317, № 78366677, № 78366932, № 78367126, які входять до складу зведеного виконавчого провадження № 78998444, до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, у відповідності до пункту 10-2 розділу ХІІІ Закону України «Про виконавче провадження» - залишити без розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 06 травня 2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк