Справа № 455/1629/25 Головуючий у 1 інстанції: Івасенко С.М. 
Провадження № 22-ц/811/3633/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 червня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 30 вересня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИЛА:
13.08.2025 ТОВ «Авентус Україна» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Авентус Україна» суму заборгованості в розмірі 39160,00 грн, а також суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн та судові витрати у розмірі 105,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та відповідач 11 листопада 2024 року уклали договір №8471735 про надання споживчого кредиту. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав - надав кредит у розмірі та строки обумовлені договором. Натомість відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання, позивач скористався правом на дострокове повернення кредиту, відповідач достроково не повернула кредит, тому кредитор звернувся до суду за захистом порушеного права. 
Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 30 вересня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авенсус Україна» заборгованість в розмірі 21360 грн 00 грн, що складається з заборгованості по відсотках з 11.11.2024 до 11.03.2025 (включно).
В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авенсус Україна» судові витрати, що становлять 1321 грн 42 коп. судового збору.
Рішення суду оскаржило ТОВ «Авенсус Україна».
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неналежне направлення відповідачу досудової вимоги про дострокове повернення кредиту. На думку апелянта, суд формально оцінив лише список згрупованих поштових відправлень та не надав належної оцінки іншим доказам, зокрема опису вкладення і трек-номеру поштового відправлення, які підтверджують направлення вимоги за адресою реєстрації відповідача. Також позивач наголошує, що номер телефону, вказаний у поштових документах, не є обов`язковим реквізитом поштового відправлення, а його зазначення має рекомендаційний характер, тому розбіжності щодо номера телефону не можуть свідчити про неналежне повідомлення боржника. Неотримання кореспонденції внаслідок ухилення чи недбалості боржника не може покладати негативні наслідки на кредитора. Крім того, апелянт звертає увагу на те, що відповідач не вжив жодних заходів для добровільного врегулювання спору, погашення заборгованості чи її реструктуризації навіть після ознайомлення з матеріалами справи та досудовою вимогою. В апеляційній скарзі позивач зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не вирішив питання про відшкодування понесених ним витрат на правничу допомогу, пов`язаних із направленням відповідачу досудової вимоги. Апелянт вказує, що між ним та адвокатським об`єднанням укладено договір про надання правничої допомоги, умовами якого передбачено відшкодування витрат на відправлення досудових вимог у розмірі 105 грн за кожне поштове відправлення. Факт понесення таких витрат підтверджується договором, розрахунком витрат та платіжними документами. Посилаючись на положення статей 137, 141, 246 та 270 ЦПК України, позивач стверджує, що надані ним докази є належними та достатніми для підтвердження понесених судових витрат, а тому вони підлягають компенсації за рахунок відповідача. 
Просить рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту, що становить 17800,00 грн та судових витрат по сплаті судового збору 1100,98 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 105,00 грн скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Судом встановлено, що 11 листопада 2024 року між позивачем та відповідачем в електронній формі через інформаційно-телекомунікаційну систему кредитодавця було укладено договір про надання споживчого кредиту №8471735. Для укладення договору відповідач пройшла процедуру ідентифікації в системі, вказавши свої персональні дані, реквізити платіжної картки, номер мобільного телефону та адресу електронної пошти.
Відповідно до умов кредитного договору кредитор надає відповідачу кредит у гривні, а відповідач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п.1.2.).
Сума кредиту (загальний розмір) складає 17 300 грн (п.1.3.).
Строк кредиту - 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни ( дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальною вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за дововором про споживчий кредит ( надалі - графік платежів), що є додатком №1 до кредитного договору ( п. 1.4.)
Тіло кредиту ( 17 300 грн) відповідачка зобов`язувалась повернути 06.11.2025.
Стандартна процентна ставка становить 1,00% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаному в п.1.4. ( п. 1.5.1.)
Знижена процентна ставка становить 0,90% в день та застосовується за певних умов (п.1.5.2.). Знижена процентна ставка не була застосована позивачем, оскільки не настали передбачені договором умови.
Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби ( п.1.6.).
Кошти кредиту надаються позивачем у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок відповідачки з використанням реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 ( п.2.1.).
Дата надання кредиту: 11.11.2024 або 12.11.2024 (п.2.2.).
У разі затримання відповідачкою сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Вимога надсилається у вигляді електронного листа на електронну адресу відповідачки, зазначений в договорі ( або окремо надану відповідачкою) та/або шляхом направлення повідомлення на додаткові контактні дані відповідачки, вказані в кредитному договорі 9 або окремо повідомлені відповідачкою), в тому числі з використанням месенджерів (Viber, Telegram, тощо) Моментом отримання відповідачкою повідомлення є момент отримання позивачем електронного підтвердження про таке направлення. В даному випадку відповідачка повинна здійснити повне дострокове повернення кредиту та процентів протягом 30 календарних днів з дня отримання від позивача повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду відповідачка усуне порушення умов кредитного договору, така вимога позивача втрачає чинність ( п.5.4.).
Внесення змін та доповнень до кредитного договору оформлюється шляхом підписання сторонами додаткових договорів/угод (п. 7.1.).
Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє протягом строку, вказаного в п.1.4., а у випадку, якщо після закінчення вказаного строку за договором будуть наявні невиконанні грошові зобов`язання, кредитний договір продовжує діяти до повного виконання сторонами відповідачкою зобов`язань за ним ( п.9.2.).
Порядок укладення договору та створення електронних підписів сторін передбачено в п. 9.6. кредитного договору.
Додаткові контактні дані відповідача: особистий кабінет/мобільний застосунок «СreditPlus», номери мобільних телефонів: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , еmail ІНФОРМАЦІЯ_1. ( розділ 10).
В день укладення кредитного договору сторони внесли до нього зміни, що підтверджується паперовою копією додаткової угоди до договору №8471735 про надання споживчого кредиту від 11.11.2024 (надані - додаткова угода), який підписаний сторонами.
Зокрема, внесли такі зміни:
-сума кредиту ( загальний розмір) складає 17800,00 грн ( п.1.1. додаткової угоди). Кредиту.
-графік платежів викладений в новій редакції ( п.1.3. додаткової угоди). Тіло кредиту ( 17 800 грн) відповідач має повернути 06.11.2025- як і було до змін.
Додаткова угода містить і інші умови, пов`язані з її укладенням.
Кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав - 11 листопада 2025 року перерахував на картковий рахунок НОМЕР_1 кошти в сумі 17 800,00 грн, що підтверджується паперовими копіями листів Товариства з обмеженою відповідальністю »Фінансова компанія »Контрактовий дім» (easypay) №7/10839 та № 7/10840 від 19.05.2025, номери транзакції - 1508694046, 1508699198.
Заборгованість за кредитним договором, яка розрахована кредитором станом на 13.05.2025 рік становить 39160,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту - 17 800,00 грн, за процентами - 21360,00 грн. Нарахування відсотків здійснювалось до 11 березня 2025 року включно за процентною ставкою 1 % в день.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.
Як установлено матеріалами справи, умовами кредитного договору сторони погодили спеціальний порядок реалізації кредитором права на дострокове повернення кредиту. 
Зокрема, відповідно до пункту 5.4 договору, вимога про дострокове повернення кредиту повинна надсилатися в електронному вигляді на електронну адресу позичальниці та/або шляхом направлення повідомлення на її додаткові контактні дані, визначені договором. При цьому моментом отримання такої вимоги вважається момент отримання кредитором електронного підтвердження про її направлення.
Разом з тим, позивач не надав належних та допустимих доказів дотримання передбаченої договором процедури повідомлення відповідача про дострокове повернення кредиту.
Надсилання досудової вимоги від 04.06.2025 поштовим відправленням не може вважатися належним виконанням умов пункту 5.4 договору, оскільки такий спосіб повідомлення сторонами не був погоджений, як спосіб реалізації права кредитора на дострокове стягнення заборгованості.
Крім того, матеріали справи не містять належних доказів отримання відповідачем зазначеної вимоги.
Судом також встановлено, що згідно з графіком платежів кінцевий строк повернення суми кредиту в розмірі 17 800 грн визначено 06.11.2025. 
Оскільки позивач не довів дотримання договірної процедури дострокового пред`явлення вимоги про повернення кредиту, право вимагати дострокового погашення всієї суми кредиту у нього не виникло.
За таких обставин позовна вимога про стягнення 17 800 грн заборгованості за тілом кредиту була заявлена передчасно, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у її задоволенні.
Підстав для скасування чи зміни рішення суду в цій частині колегія суддів не вбачає.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 105 грн витрат, пов`язаних із направленням досудової вимоги.
Як встановлено судом, умовами пункту 5.4 кредитного договору передбачено спеціальний порядок направлення позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту, а саме шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу та/або інші контактні дані, визначені договором. Водночас позивач направив досудову вимогу поштовим відправленням у паперовій формі, хоча такий спосіб повідомлення умовами договору не передбачений.
За таких обставин витрати на направлення досудової вимоги поштовим зв`язком не можуть вважатися витратами, пов`язаними з належним виконанням умов кредитного договору та розглядом цієї справи, оскільки здійснені позивачем дії не відповідали погодженому сторонами порядку реалізації права на дострокове пред`явлення вимоги про повернення кредиту
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у стягненні з відповідача на користь позивача витрат у розмірі 105 грн за направлення досудової вимоги поштовим зв`язком, а доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості такого висновку.
В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авенсус Україна» залишити без задоволення.
Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 30 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повний текст постанови складено: 17.06.2026.

Головуючий       
Судді