ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 р.	Справа № 588/436/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,
представника позивача - Пирогової О.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 17.04.2026, головуючий суддя І інстанції: Огієнко О.О, м. Тростянець, повний текст складено 17.04.26 року по справі № 588/436/26
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2   
про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Тростянецького районного суду Сумської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту – ІНФОРМАЦІЯ_3 , перший відповідач), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі по тексту – ІНФОРМАЦІЯ_4 , другий відповідач), в якому просив суд:
- постанову № R354788 про адміністративне правопорушення від 05.03.2026, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП в розмірі 17000 грн визнати протиправною та скасувати;
- провадження по адміністративній справі закрити відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність винесеної першим відповідачем постанови № R354788 від 05.03.2026, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
Повідомив, що позивач з 21.02.2026 перебував на амбулаторному лікуванні, у зв`язку з чим з поважних причин не міг прибути до першого відповідача для розгляду справи, про що останній офіційно повідомлявся, однак такі обставини протиправно залишено поза увагою.
Крім того, звернув увагу, що у графі протоколу про адміністративне правопорушення «підпис особи, що притягається до адміністративної відповідальності» проставлено підпис невідомої особи, який не відповідає підпису ОСОБА_1 . До того ж, відповідачами не конкретизовано з якою метою викликався позивач (уточнення даних, проходження медичного огляду чи призову під час мобілізації), що не може вважатись обґрунтованим.
Зауважив, що долучений до матеріалів справи акт про відмову ОСОБА_1 та неявку для отримання повістки та ознайомлення з наказом щодо виклику до ІНФОРМАЦІЯ_5 від 17.11.2025 не містить ані відомостей, коли саме позивач був оповіщений телефонним дзвінком, ані конкретизації мотивів його відмови.
Окремо наголосив, що протокол № 72/2026 був складений у день перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні, що обмежило право позивача на належну підготовку до захисту.
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 17.04.2026 по справі № 588/436/26 у задоволенні позовних вимог Пирогової Оксани Трохимівни в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення – відмовлено повністю.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 17.04.2026 у справі № 588/436/26, за адміністративним позовом адвоката Пирогової О.Т. в інтересах ОСОБА_1 про скасування постанови № R354788 про адміністративне правопорушення від 05.03.2026, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у розмірі 17000 грн; провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення; судові витрати покласти на ІНФОРМАЦІЯ_7 .
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції взагалі не надано аналізу та спростувань тим обставинам, що в день складання адміністративного протоколу №72/2026 відносно позивача, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КПН Тростянецька міська лікарня. Окрім цього, судом не проаналізовано той факт, що на протоколі проставлені підписи двох невідомих осіб, а тому такий документ не може слугувати доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Також, просив врахувати, що на момент виклику ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_8 для уточнення даних та проходження ВЛК, такі дані були заздалегідь уточнені, а 22.07.2025 позивач пройшов ВЛК, результати якого є діючими (докази було надано суду), отже, законних підстав для видачі розпорядження від 12.11.2025 за № 138 не було. 
Також, судом невірно встановлено фактичні обставини, зокрема встановлено, що позивач не з`явився на конкретно визначену дату - 17.04.2026, хоча відповідно до розпорядження № 138 від 12.11.2025 ПрАТ «Монделіс Україна» мало здійснити оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які перебувають на обліку в ПрАТ «Монделіс Україна» з метою уточнення даних, проходження медичного огляду, призову по мобілізації та забезпечити їх прибуття у період : 17, 18, 19 листопада 2025 року о 9:00 год.
Інші доводи аналогічні викладеним у позовній заяві.
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу другий відповідач заперечував проти викладених у ній доводів, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Вважав, що судом першої інстанції досліджені всі обставини, які мали значення для правильного вирішення спору, встановлення вини чи захисту прав. Доводи представника позивача ніяким чином не спростовують наявності складу адміністративного правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 . 
Щодо повідомлення позивача по телефону, звернув увагу, що телефонним дзвінком позивач був викликаний до відповідальної за військовий облік особи для ознайомлення з наказом про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_8 . Виклик здійснений за номером телефону, який ОСОБА_1 використовує для здійснення комунікацій як міжособистісних, так і в межах робочих відносин. Сам факт наявності відомостей про номер телефону позивача в кадровій службі підприємства свідчить про те, що він використовується ним, а відомості про номер телефону, на який був здійснений виклик, зазначені позивачем при прийомі на роботу. 
Оскільки ОСОБА_1 відмовився прийти для ознайомлення з наказом, уповноваженою особою ПрАТ «Монделіс Україна» на здійснення оповіщення військовозобов`язаних, складено акт про відмову ОСОБА_1 від ознайомлення з наказом під особистий підпис. У подальшому, ОСОБА_1 за викликом на визначені розпорядженням дати не з`явився, про наявність поважних причин, у встановленому законодавством порядку не повідомив. 
Щодо уточнення персональних даних, повідомив, що повний перелік даних військового обліку, визначений у статті 7 Закону України від 16.03.2017 № 1951-VIII «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі - Закон № 1951-VIII), не обмежується лише відомостями про адресу, номер телефону та електронну пошту.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав та мотивів, викладених в останній, та просив суд апеляційної інстанції їх задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце його проведення був повідомлений заздалегідь та належним чином.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, віком 40 років, військовозобов`язаний, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_9 (а. с. 132-133).
12.11.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_8 було винесено розпорядження № 138, яким зобов`язано керівника ПрАТ «Монделіс Україна» з метою уточнення даних, проходження медичного огляду, призову по мобілізації здійснення оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які перебувають на військовому обліку в ПрАТ «Монделіс Україна» про їх виклик до ІНФОРМАЦІЯ_8 та забезпечити їх прибуття 17, 18, 19 листопада 2025 року о 9 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема ОСОБА_1 (а.с. 12-16).
Згідно з актом про відмову та неявку працівника для отримання повістки та ознайомлення з наказом щодо виклику до ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_1 , 17.11.2025 не з`явився (після оповіщення його телефонним дзвінком) для отримання повістки та ознайомлення з наказом в присутності свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 17).
Згідно з витягом з журналу обліку відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_8 13.02.2026 ОСОБА_1 був доставлений працівником поліції до ІНФОРМАЦІЯ_8 о 19 год. 40 хв. де перебував до 21 год. 00 хв. (а.с. 100-101).
13.02.2026 офіцером ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_5 був складений протокол про адміністративне правопорушення № 72/2026 відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, в якому зазначено, що 13.02.2026 о 20 год. : 30 хв. установлено факт неявки ОСОБА_1 за викликом начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 на визначені дати - 17, 18, 19 листопада 2025 року на 09 год. : 00 хв. громадянин ОСОБА_1 згідно з актом відмови, складеним уповноваженими особами ПрАТ «Монделіс Україна» на здійснення оповіщення військовозобов`язаних, не з`явився для отримання повістки та ознайомлення з наказом про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_8 для уточнення даних та проходження ВЛК. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», пп. 2 п. 1 Додатку 2 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою КМУ від 30.12.2022 за № 1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» вчинене в особливий період. Також у протоколі зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 23.02.2026 о 15 год. 00 хв. (а. с. 9-11, 56-57, 84-86).
23.02.2026 представниця позивача адвокат Пирогова О. Т. подала до ІНФОРМАЦІЯ_5 клопотання про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з перебуванням на лікуванні ОСОБА_1 (а. с. 24).
Вказане клопотання захисника було задоволено та ІНФОРМАЦІЯ_3 відкладено розгляд справи про адміністративне правопорушення на 10 год. 00 хв. 05.03.2026, про що повідомлено ОСОБА_1 листом від 23.02.2025 за вих. № 1002, який отримано останнім (а. с. 62, 96-97, 102).
05.03.2026 начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 була винесена постанова за № R354788 по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , відповідно до якої позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 - 1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. За змістом указаної постанови 13.02.2026 о 20 год. : 30 год встановлено факт неявки ОСОБА_1 за викликом начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 згідно з розпорядженням від 12.11.2025 за № 138 на визначені дати 17, 18, 19 листопада 2025 року на 09 год. : хв., згідно з актом відмови, складеним уповноваженими особам ПрАТ «Монделіс Україна» на здійснення оповіщення військовозобов`язаних, не з`явився для отримання повістки та ознайомлення з наказом про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_8 для уточнення даних та проходження ВЛК. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимог абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», пп.2 п. 1 Додатку 2 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених постановою КМУ від 30.12.2022 за № 1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» вчинене в особливий період (а. с. 29-30, 57-58, 87-88).
Не погодившись із винесеною суб`єктом владних повноважень постановою, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що оспорювана постанова про накладення адміністративного стягнення є правомірною, а стягнення накладено в межах санкції частини 3 статті 210-1 КУпАП, оскільки ОСОБА_1 не з`явився за викликом начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 згідно з розпорядженням від 12.11.2025 за № 138 на визначену дату, зокрема 17.11.2025 о 09 год. 00 хв. та в інші дні (18 та 19 листопада 2025 року), а також для отримання повістки та ознайомлення з наказом про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_8 для уточнення даних та проходження ВЛК, що є порушенням вимог абзацу 1 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзацу 2 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», підпункту 2 пункту 1 Додатку 2 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 за № 1487 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів». 
За висновком суду, доводи представника позивача про те, що ОСОБА_1 з 18.11.2025 та 19.11.2025 перебував на лікарняному не спростовують винуватість позивача у вчиненому правопорушенні, оскільки останній, як підтверджено представником позивача, 17.11.2025 перебував на роботі, а відтак мав можливість з`явився для отримання повістки та ознайомлення з наказом про виклик, та у подальшому з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_8 . Крім того, ОСОБА_1 не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_10 про перебування на лікуванні та не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_8 після завершення лікування. На переконання суду першої інстанції, така поведінка ОСОБА_1 свідчить про його небажання отримувати повістку та з`являтися до ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне. 
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З наведеного слідує, що для кваліфікації дій за частиною 3 статті 210-1 КУпАП необхідним є встановлення кваліфікуючої ознаки правопорушення - вчинення такого порушення в особливий період. 
Відповідно до статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та діє станом по сьогоднішній день.
Згідно із Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022, було оголошено проведення загальної мобілізації.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Враховуючи те, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022, було оголошено проведення загальної мобілізації, колегія суддів зазначає, що на момент притягнення позивача до адміністративної відповідальності (05.03.2026) діяв особливий період.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначення засад організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі по тексту – Закон № 3543-XII).
Стаття 22 Закону № 3543-XII передбачає обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Так, пунктом 1 цієї статті визначені обов`язки громадян, а саме: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.
Пункт 3 цієї ж статті передбачає, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.
Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Для громадян, які самостійно прибули до територіального центру комплектування та соціальної підтримки та підлягають направленню на навчання (підготовку) у зв`язку з призовом на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, час явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки встановлюється протягом двох місяців з дня проходження військово-лікарської комісії.
Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).
У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі по тексту – Закон № 2232-XII).
Частиною 10 статті 1 Закону № 2232-XII визначено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:
уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;
прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;
проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;
проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;
виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» доручено місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб-підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу (далі - Указ № 65/2022). 
Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном визначено Порядком № 1487.
Підпунктом 2 додатку 2 Порядку № 1487 визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до пункту 47 Порядку № 1487 у разі отримання розпоряджень районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів (додаток 13) щодо оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів керівники (голови) державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій зобов`язані:
видати наказ (розпорядження) про оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, довести його до відома таких осіб під особистий підпис, а у разі виконання такими особами дистанційної, надомної роботи, у період їх тимчасової непрацездатності, перебування у відпустці або у відрядженні - рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення у частині, що стосується їх прибуття до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у визначені строки, та надіслати копію відповідних наказів (розпоряджень) та підтвердну інформацію або документи про здійснення оповіщення у триденний строк до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів;
вручити призовникам, військовозобов`язаним та резервістам повістки про явку за викликом до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу (за наявністю);
письмово повідомити з наданням витягів з наказів (розпоряджень) відповідним районним (міським) територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки, органам СБУ, відповідним підрозділам розвідувальних органів про осіб з числа призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які тимчасово непрацездатні, перебувають у відпустці або у відрядженні;
забезпечити здійснення контролю за результатами оповіщення та прибуттям призовників, військовозобов`язаних та резервістів до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі – Порядок № 560).
Пунктом 13 Порядку № 560 передбачено, що керівники підприємств, установ, організацій з отриманням розпорядження відповідного голови (начальника) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації) або відповідного керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки про проведення заходів мобілізації чи виклик резервістів та військовозобов`язаних районного (міського) територіального центру комплектування:
видають наказ керівника підприємства (установи, організації) про проведення оповіщення резервістів та військовозобов`язаних, у якому зазначаються підстава та мета видання, перелік осіб, які підлягають оповіщенню, дата, час та місце їх прибуття, способи доставки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, який надіслав розпорядження, відповідальні особи за здійснення оповіщення, порядок здійснення контролю за оповіщенням та прибуттям військовозобов`язаних, інші питання;
організовують через відповідальних осіб здійснення оповіщення у робочий час працівників підприємства (установи, організації) шляхом вручення повісток під їх особистий підпис;
здійснюють на підприємстві (в установі, організації) інформаційне забезпечення призову резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації;
повідомляють письмово у триденний строк районному (міському) територіальному центру комплектування та соціальної підтримки про результати оповіщення та виконання резервістами та військовозобов`язаними вимог законодавства;
забезпечують прибуття резервістів та військовозобов`язаних шляхом їх перевезення від підприємства (установи, організації) до пунктів збору районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або військових частин чи звільнення їх від виконання обов`язків з урахуванням часу, необхідного для прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та у разі потреби часу на зворотній шлях;
невідкладно інформують відповідний районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про працівників, які відмовилися від отримання повісток, та працівників, які написали заяви про звільнення.
Абзацами 3-5 пункту 47 Порядку № 560 визначено, що якщо особа підлягає оповіщенню відповідно до розпорядження голови (начальника) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації) або відповідного керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки про проведення заходів мобілізації чи виклик резервістів та військовозобов`язаних районного (міського) територіального центру комплектування, їй вручається повістка.
У разі відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання повістки представником, який уповноважений вручати повістки, складається акт відмови від отримання повістки, який підписується не менш як двома членами групи оповіщення. Акт відмови від отримання повістки оголошується громадянину.
Акт відмови від отримання повістки подається керівнику районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для вжиття заходів до притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності.
Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що керівники підприємств, установ, організацій з отриманням розпорядження відповідного керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки про проведення заходів мобілізації чи виклик резервістів та військовозобов`язаних районного (міського) територіального центру комплектування зобов`язані здійснити відповідні заходи оповіщення призовника шляхом видання наказу (розпорядження) про оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, доведення його до відома таких осіб під особистий підпис, вручити призовникам, військовозобов`язаним та резервістам повістки про явку за викликом до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а у випадку відмови резервіста або військовозобов`язаного від отримання повістки – скласти акт відмови від отримання повістки, який є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.
У свою чергу, призовники, військовозобов`язані та резервісти у випадку отримання повістки про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язані з`явитись на зазначену у такій повістці дату та час, а випадку неможливості явки – повідомити про поважність причин такої.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 керівнику ПрАТ «Монделіс Україна» листом від 12.11.2025 № 1/4561 надіслано розпорядження № 138, яким на виконання Конституції України, Законів України «Про оборону України», «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з метою уточнення даних, проходження медичного огляду, призову по мобілізації зобов`язано керівника ПрАТ «Монделіс Україна» здійснити оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які перебувають на військовому обліку в ПрАТ «Монделіс Україна» про їх виклик до ІНФОРМАЦІЯ_11 та забезпечити їх прибуття 17, 18, 19 листопада 2025 року о 9 год 00 хв за адресою : АДРЕСА_1 , зокрема – ОСОБА_1 .
Про результати виконання розпорядження проінформувати до 17.11.2025.
Відповідно до Акту про відмову ОСОБА_1 та неявку працівника для отримання повістки та ознайомлення з наказом щодо виклику до ІНФОРМАЦІЯ_11 від 17.11.2025, ОСОБА_1 не з`явився (після оповіщення його телефонним дзвінком) для отримання повістки та ознайомлення з наказом у присутності свідків : 
ОСОБА_2 – фахівець з управління персоналом та трудових відносин;
ОСОБА_3 – провідний фахівець з управління персоналом та трудових відносин;
ОСОБА_4 – фахівець з планування та обліку робочого часу.
Отже, наявним у матеріалах справи Актом підтверджується факт відмови ОСОБА_1 у отриманні повістки та ознайомлення із наказом.
При цьому, надаючи оцінку доводам апелянта щодо не зазначення у вказаному документі мотивів відмови позивача у отриманні повістки та його номеру телефону, суд апеляційної інстанції враховує, що додатком 2 до Порядку № 560 затверджено примірну форму Акту відмови від отримання від повістки, відповідно до якої, не передбачено зазначення контактного номеру та мотивів для відмови.
Як на причину неявки у період з 17 по 19 листопада 2025 року о 9 год 00 хв до ІНФОРМАЦІЯ_3 апелянт посилається на перебування на стаціонарному лікуванні.
Водночас, представником позивача у судовому засіданні підтверджено, що 17.11.2025 ОСОБА_1 перебував на роботі, відповідно мав змогу отримати повістку від керівника ПрАТ «Монделіс Україна» 17.11.2025, однак таких дій не вчинив.
При цьому, як вбачається зі змісту наявного у матеріалах справи електронного листка непрацездатності позивач перебував на лікарняному лише з 18.11.2025 по 24.11.2025.
Відповідно до пункту 23 Порядку № 560 поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форми власності), визнаються:
перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк;
смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).
Водночас, пунктом 24 Порядку № 560 передбачено, що у разі неприбуття у строк, визначений у повістці, громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше ніж протягом трьох днів від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ), повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ) або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.
Отже, у випадку неявки громадянина України до ІНФОРМАЦІЯ_3 у строк, зазначений у повістці через причини, передбачені пунктом 23 Порядку № 560, такий громадянин повинен у триденний строк повідомити про причини неявки та у строк, що не перевищує сім календарних днів з`явитись до відповідного ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Всупереч наведеному, матеріали справи не містять відомостей про те, що після завершення стаціонарного лікування, позивач у строк, що не перевищує сім календарних дні, як це передбачено пунктом 23 Порядку № 560, прибув до відповідного ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також, ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не долучено доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_1 повідомляв першого відповідача про перебування на стаціонарному лікуванні у період з 17 по 19 листопада 2025 року, а тому доводи апелянта у цій частині підлягають відхиленню за їх безпідставністю.
Необґрунтованими є і доводи про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення стоять підписи невідомих осіб, адже матеріали справи не містять будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_1 звертався до уповноважених органів з приводу службового підроблення. До того ж, у графі «пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу особою, яка притягається до адміністративної відповідальності», позивачем власноруч зазначено «на даний час знаходився на лікарняному», що ставить під сумнів твердження апелянта про відсутність ОСОБА_1 під час складення протоколу.
До того ж, колегія суддів зауважує, що складення протоколу відбулось ще 13.02.2026, а розгляд справи про адміністративне правопорушення – 05.03.2026. Отже, у позивача та його представника було достатньо часу на належну підготовку до захисту.
При цьому, сторонами не спростовано, що інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат, а тому перебування позивача на стаціонарному лікуванні не обмежувало право представника здійснювати представництво його інтересів у відповідному ІНФОРМАЦІЯ_3 .
З приводу перебування позивача з 21.02.2026 на амбулаторному лікуванні, у зв`язку з чим останній не міг прибути до першого відповідача на розгляд справи, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, 23.02.2026 представник позивача подав до ІНФОРМАЦІЯ_5 клопотання про відкладення розгляду справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 на лікуванні, яке було задоволено та ІНФОРМАЦІЯ_3 та відкладено розгляд справи про адміністративне правопорушення на 10 год. 00 хв. 05.03.2026, тобто як позивачу, так і його представнику було забезпечено можливість бути присутнім під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, що свідчить про відсутність в діях першого відповідача ознак протиправності.
За таких обставин, враховуючи, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено факт відмови ОСОБА_1 від отримання повістки та неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_5 , колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та, як наслідок, відсутність підстав для визнання протиправною та скасування спірної постанови, що має наслідком прийняття рішення про відмову у задоволенні вимог апеляційної скарги.
Ухвалюючи судове рішення, колегія суддів керується статтею 322 КАС України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
За визначенням, наведеним у статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд прийшов до вичерпних юридичних висновків на підставі встановлених фактичних обставин справи та правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
З огляду на прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних вимог та вимог апеляційної скарги, підстави для розподілу витрат на професійну правничу допомогу у відповідності до статті 139 КАС України - відсутні.
Керуючись ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 17.04.2026 по справі № 588/436/26 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова	
Судді	   	Я.М. Макаренко   С.П. Жигилій