справа № 235/2027/24 
провадження № 2/208/1296/25 

РІШЕННЯ
Іменем України

03 листопада 2025 р.   м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського Дніпропетровської області у складі: Головуючого, судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Шабельник Р.М., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача Андрюк А.М., 
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди завданих внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, – 

в с т а н о в и в:

І. Короткий зміст первісних позовних вимог. 
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди завданих внаслідок вчинення кримінальних правопорушень.
У своєму позові позивач просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь  ОСОБА_1 45 440 грн. 47 коп. матеріальні збитки; стягнути з  ОСОБА_3 на користь  ОСОБА_1 100000 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди; та 13 000 грн. 00 коп. судові витрати в вигляді правової допомоги.
В обґрунтуванні позову позивач зазначає, що 15 лютого 2018 року приблизно об 18 год. 40 хв. в темну пору доби ОСОБА_3 , керуючи легковим автомобілем марки «Pontiac Sunfire», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_4 здійснював рух по проїзній частині вулиці Добропільської в бік Шосейної міста Покровська Донецької області без пасажирів в салоні автомобіля. 
ОСОБА_3 на шляху прямування, проїжджаючи ділянку дороги в порушення п.п.2.3б, 18.1. Правил дорожнього руху України не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу при виникненні небезпеки для руху, у вигляді пішохода позивача ОСОБА_1 , яка переходила проїзну частину по пішохідному переходу, внаслідок чого скоїв наїзд передньою частиною керованого автомобіля на позивача. 
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу спричинені тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми: закритого внутрішньо-суглобового крайового перелому зовнішнього виростка правої великогомілкової кістки з незначним зміщенням кісткових уламків; садна шкіри задньої поверхні правої гомілки у верхній і середній її третини; легкої черепно-мозкової травми-струсу головного мозку; гематоми м`яких тканин потиличної області голови справа, яка у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що вимагають тривалого часу для свого загоєння, строком понад 3 тижня.
З приводу дорожньо-транспортної пригоди було порушено кримінальне провадження та дані внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 лютого 2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
19 січня 2024 року ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 лютого 2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України відносно ОСОБА_3 було закрито. 
Після отримання при ДТП 15 лютого 2018 року тілесних ушкоджень позивачка неодноразово знаходилась на лікуванні у медичній установі ЦРБ м. Покровська, Донецької області, відвідувала діагностичні центри для проходження МРТ, консультацій в медичній установі м. Дніпра, лікувалась в лікарні ім. Мечнікова м. Дніпро та витрачала кошти на транспорт, ліки, проведення операцій, на курортний відпочинок для відновлення свого здоров`я. Суми які витратила вона для відновлення свого стану здоров`я з 15 лютого 2018 року по 20 листопада 2019 року та з 01.07.2021 року по 20.08.2021 року 45 313 грн. 60 коп. 
Сума витрачених коштів на адвоката Шикало В.М. становить 7 000 грн., який приймав участь на досудовому розгляді справи та в суді першої інстанції та з 28.11.2020 року на адвоката Очеретько Є.О. в сумі 6 000 грн. 
В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачка отримала суттєві моральні страждання, пов`язані з отриманням тілесних ушкоджень. Через лікування вона вимушена була просити родичів надати їй матеріальну допомогу, оскільки будучі пенсіонером мала небагато коштів, від чого вимушена була собі відмовляти у нормальному харчуванні інших речах, на які вона могла б витратити кошти якби не ця подія. Не могла виконувати нормальну функцію як бабуся та на теперішній час не може нормально ходити. Відчуває біль у правій нозі при ходьбі, при русі, при довгому сидінні, постійно страждає від головних болів та вимушена постійно лікуватися, що все призводить до значних страждань та суттєвих змін в її житті та здоров`я. Моральну шкоду оцінює в 100 000 грн.
Оскільки відповідач ОСОБА_3 застрахував свою відповідальність у відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» згідно Полісу № АМ/1230742 обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на транспортний засіб марки «Pontiac Sunfire», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_4 , що підтверджується вписаним в Поліс посвідченням водія серії НОМЕР_2 від 29.04.2015 року, що належить відповідачу, то позивач вважає, що матеріальна шкода, яка спричинена її здоров`ю в сумі 45 440 грн. 47 коп. підлягає стягненню з відповідача. 

II. Заяви, клопотання позивача та відповідача.
В судовому засіданні позивача ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 підтримали позивні вимоги та просили їх задовольнити, посилались на обставини викладені в позові. 
Просили суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь  ОСОБА_1 45 440 грн. 47 коп. матеріальні збитки; стягнути з  ОСОБА_3 на користь  ОСОБА_1 100000 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди; та 13 000 грн. 00 коп. судові витрати у вигляді правової допомоги.
В судовому засіданні відповідача ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_5 заперечували щодо позову та просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилались на обставини викладені у відзиві на позов.
У відзиві на позовні вимоги відповідача ОСОБА_3 посилався на те, що позивач не надала жодних доказів того, що вона не відновила своє здоров`я. Жодним чином позивач не доводить своїх моральних страждань внаслідок ДТП, не надає жодних доказів або міркувань з цього приводу. Вважає вимоги позивача безпідставним та такими, що не підлягають задоволенню.
У відзиві на позовні вимоги представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» посилався на те, що ПАТ «СК «ВУСО» не порушувало права позивача. Заявлена вимога позивача про стягнення 45 440,47 грн. матеріальних збитків з відповідача є необґрунтованою та не відповідає п.24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивачем не надані оригінали документів про понесені витрати під час лікування та надані копії не дають можливість визначити обґрунтовану суму витрат позивача. Надані копії виписок із медичної карти амбулаторного хворого не свідчить про призначення до лікування всіх заявлених витрат позивача. Відсутні належні та допустимі докази направлення страховику заяви про виплату страхового відшкодування або докази отримання такої заяви страховиком в межах річного строку. 
Просить суд залишити позовні вимоги без задоволення, зробити розподіл судових витрат, відмовити позивачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу 13 000 грн. як безпідставні та такі, що не відповідають вимогам закону та залишити вимоги позивача без задоволення з урахуванням п.37.1.14 статті 37 Закону України Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також застосувати строк позовної давності у три роки та відмовити позивача у задоволенні позову. 

III. Процесуальні дії суду по справі.
18 березня 2024 року ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області відкрито провадження по справі.
12 червня 2024 року ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду.
17 січня 2025 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження по справі.
22 липня 2025 року ухвалою Заводського районного суду міста Кам`янського закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду.
Вислухавши позивача, представників сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд дійшов до наступного.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.
Як вбачається з матеріалів справи 15 лютого 2018 року приблизно об 18 год. 40 хв. в темну пору доби ОСОБА_3 , керуючи легковим автомобілем марки «Pontiac Sunfire», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_4 здійснював рух по проїзній частині вулиці Добропільської в бік Шосейної міста Покровська Донецької області без пасажирів в салоні автомобіля. 
ОСОБА_3 на шляху прямування, проїжджаючи ділянку дороги в порушення п.п.2.3б, 18.1. Правил дорожнього руху України не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу при виникненні небезпеки для руху, у вигляді пішохода позивача ОСОБА_1 , яка переходила проїзну частину по пішохідному переходу, внаслідок чого скоїв наїзд передньою частиною керованого автомобіля на позивача. 
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу спричинені тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми: закритого внутрішньо-суглобового крайового перелому зовнішнього виростка правої великогомілкової кістки з незначним зміщенням кісткових уламків; садна шкіри задньої поверхні правої гомілки у верхній і середній її третини; легкої черепно-мозкової травми-струсу головного мозку; гематоми м`яких тканин потиличної області голови справа, яка у своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що вимагають тривалого часу для свого загоєння, строком понад 3 тижня.
З приводу дорожньо-транспортної пригоди було порушено кримінальне провадження та дані внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 лютого 2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
19 січня 2024 року ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 лютого 2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України відносно ОСОБА_3 було закрито. 
Порушення Правил дорожнього руху відповідачем ОСОБА_3 15 лютого 2018 року, внаслідок чого спричинені тілесні ушкодження позивачу підтверджується висновком експерта № 5285-5289 за результатами проведення судової авто-технічної експертизи від 17 січня 2020 року, яким підтверджено порушення ПДР та причинно-наслідковий зв`язком; висновок експерта № 93 щодо проведення судово-медичної експертизи, якою підтверджені отримання травми в результаті дорожньо-транспортної пригоди та відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Як встановлено судом після отримання при ДТП 15 лютого 2018 року тілесних ушкоджень позивачка неодноразово знаходилась на лікуванні у медичній установі ЦРБ м. Покровська, Донецької області, відвідувала діагностичні центри для проходження МРТ, консультацій в медичній установі м. Дніпра, лікувалась в лікарні ім. Мечнікова м. Дніпро та витрачала кошти на транспорт, ліки, проведення операцій, на курортний відпочинок для відновлення свого здоров`я. 
Як вбачається з наданих з матеріалів справи, суми які витратила позивач для мінімального відновлення свого стану здоров`я після дорожньо-транспортної пригоди з 15 лютого 2018 року по 20 листопада 2019 року та з 01.07.2021 року по 20.08.2021 року становить 45 313 грн. 60 коп., про що надала суду випивки з медичної картки стаціонарного хворого про перебування позивача на лікуванні у медичній установі, фіскальні чеки, товарні чеки. 
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 застрахував свою відповідальність у відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» згідно Полісу № АМ/1230742 обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на транспортний засіб марки «Pontiac Sunfire», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_4 , що підтверджується вписаним в Поліс посвідченням водія серії НОМЕР_2 від 29.04.2015 року, що належить відповідачу. 
Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Позивачем обраний спосіб захист у, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є стягнення матеріальної та моральної шкоди. 
Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, до яких застосовуються положення Цивільного Кодексу України.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування, висновки суду.
Щодо позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, суд зазначає наступне.
З приводу дорожньо-транспортної пригоди було порушено кримінальне провадження та дані внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 лютого 2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
19 січня 2024 року ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 лютого 2018 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України відносно ОСОБА_3 було закрито, у зв`язку із закінченням строків давності. 
Дії відповідача ОСОБА_3 у вказаному кримінальному провадження були кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження. Проаналізувавши зібрані по справі докази, слідство дійшло висновку, що вина повністю доведена по справі доказами - висновками судових експертиз, показаннями свідків протоколом огляду місця події та зібраними матеріалами кримінального провадження.
Таким чином, з огляду на приписи ч. 6 ст. 82 ЦПК України, згідно якої вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, вина водія автомобіля ОСОБА_3 , у вчиненні цієї дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.
Порушення Правил дорожнього руху відповідачем ОСОБА_3 15 лютого 2018 року, внаслідок чого спричинені тілесні ушкодження позивачу підтверджується висновком експерта № 5285-5289 за результатами проведення судової авто-технічної експертизи від 17 січня 2020 року, яким підтверджено порушення ПДР та причинно-наслідковий зв`язком.
Відповідно до висновку експерта № 93 щодо проведення судово-медичної експертизи, підтверджені отримання потерпілою травми в результаті дорожньо-транспортної пригоди та відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Як встановлено судом після отримання при ДТП 15 лютого 2018 року тілесних ушкоджень позивачка неодноразово знаходилась на лікуванні у медичній установі ЦРБ м. Покровська, Донецької області, відвідувала діагностичні центри для проходження МРТ, консультацій в медичній установі м. Дніпра, лікувалась в лікарні ім. Мечнікова м. Дніпро та витрачала кошти на транспорт, ліки, проведення операцій, на курортний відпочинок для відновлення свого здоров`я. 
ОСОБА_3 зарахував свою відповідальність у відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» згідно Полісу № АМ/1230742 обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на транспортний засіб марки «Pontiac Sunfire», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_4 , що підтверджується вписаним в Поліс посвідченням водія серії НОМЕР_2 від 29.04.2015 року. 
Відповідно до Полісу № № АМ/1230742 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», а саме: за шкоду, заподіяну майну - 100000, 00 грн за шкоду, спричинену здоров`ю чи життю на одного потерпілого - 200000,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Статтею 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ч.1 ст.1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Вимогами ст.1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Як передбачено п. 1, 2 ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Відповідно до ч. 1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Статтею 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що потерпілим є юридична та фізична особа, життю, здоров`ю та/або майну якої заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.
У ст. 3 України Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 вказаного Закону).
За ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до ст. 9 вищевказаного Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Частиною 1 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідно до підпункту 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначено, що підпункт 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.
Позиція відповідача, щодо відмови у виплаті страхового відшкодування з тієї підстав, передбачених пп. 37.1.4 п.37.1 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, є неспроможною з огляду на приписи Цивільного кодексу України.
Зокрема, згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
На підставі п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію. 
Тому, враховуючи, що позивачу було завдано шкоди внаслідок ушкодженням здоров`я, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України, суд не вбачає у даній справі спливу строку позовної давності.
При цьому слід зазначити, що матеріалами позову не вбачається пасивної поведінки позивача у вирішенні питання щодо виплати належного їй страхового відшкодування.
Відповідно до п.23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», шкодою, заподіяною здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є: шкода пов`язана з лікуванням потерпілого – 45 440, 47 грн.
Таким чином, судом встановлено, що матеріалами справи підтверджується заподіяна внаслідок скоєння водієм ОСОБА_3 кримінального правопорушення, потерпілій ОСОБА_1 матеріальна шкода на загальну суму 45 440,47 грн, яка підлягає стягненню з відповідача ПАТ «Страхова компанія «ВУСО», а саме: витрати на її лікування внаслідок отриманих тілесних ушкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди - всього на загальну суму 45 440,47 грн., що документально підтвердження та доведено в судовому засіданні, будь-які докази, які спростовують дійсність документів на придбаних ліків, пов`язаних з лікуванням позивача, відповідачами не надані. 
З наведених обставин справи вбачається та підтверджується матеріалами справи, що фактично обставини скоєння дорожньо-транспортної пригоди у кримінальному провадженні відомості за яким були внесені до ЄРДР 16 лютого 2018 року за №12018050410000276 по ст.286 ч.1 КК України, зокрема у тому числі й особа, яка її скоїла та транспортний засіб, на якому її було скоєно, встановлювались слідством впродовж 2018-2020 років.
Посилання представника відповідача ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» на правомірність своєї відмови у виплаті страхового відшкодування з підстав неподання останньою заяви про страхове відшкодування впродовж трьох років, суд вважає безпідставними, оскільки такі посилання відповідача спростовується позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 147/66/17 від 14 грудня 2021 року, яка вказала на те, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що строк пропущений через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.
Відповідно до Полісу № № АМ/1230742 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», а саме: за шкоду, заподіяну майну - 100000, 00 грн за шкоду, спричинену здоров`ю чи життю на одного потерпілого - 200000,00 грн.
Отже, загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, в даному випадку - позивачу, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду, тобто 200 000,00 грн.
А тому, беручи до уваги позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №147/66/17 від 14 грудня 2021 року, яка вказала на те, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний/трирічний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності, суд вважає що відсутність заяв позивача поданої до страхової компанії не перешкоджає реалізації їх права на відшкодування шкоди.
У зв`язку із викладеним вимоги позивача до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про відшкодування матеріальних збитків, пов`язаних з лікуванням у розмірі 45 440 грн. 47 коп. підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ч.1 ст.1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Як встановлено судом під час розгляду справи, шкода, яку просить представник позивачів відшкодувати, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, а тому підлягає відшкодуванню за правилами ст.ст.1187,1188 ЦК України.
Вимогами ст.1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:
1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;
2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;
3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Як передбачено п. 1, 2 ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я,
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів .
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Відповідно до ч. 1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує вимоги ч. 3 ст. 23 ЦК України.
Так, відповідно до наведеної вище норми, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до норм цивільного процесуального законодавства та роз`яснень, що містяться в п. 5 Постанови, при вирішенні спорів про відшкодування моральної шкоди в судовому засіданні має бути з`ясовано, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.
Таким чином, суд дослідивши надані належні та допустимі докази, знайшов підтвердження в тому, що позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю водія – відповідача по справі ОСОБА_3 , який своїми діями грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, внаслідок чого сталося ДТП, спричинена майнова та моральна шкода.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона; таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Здійснюючи правосуддя, ЄСПЛ керується, у тому числі, принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд, вважає, що позовні вимоги позивача до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково в розмірі 30 000 грн..
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

VI. Розподіл судових витрат.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частина 6 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У зв`язку з тим що, позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а позовні вимоги до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» задоволено повністю, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір з відповідача на користь держави в розмірі 1 211,20 грн., а з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача 1 211 грн.60 коп. та витрати на правову допомогу частково у розмірі 3 900 грн., що документально підтверджено.
Враховуючи викладене та керуючись ст. ст.ст.4, 12, 13, 15, 76, 81, 89, 102, 106, 133, 134, 137, 141, 247, 268, 272, 273, 354,355 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди завданих внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (код ЄДРПОУ 31650052) на користь  ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ):
- 45 440 (сорок п`ять тисяч чотириста сорок) грн. 47 коп. – суму у відшкодування матеріальної шкоди.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (код ЄДРПОУ 31650052) на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. 
Стягнути з  ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 ) на користь  ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ):
-30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. – у відшкодування моральної шкоди;
- 3 900 (три тисячі дев`ятсот) грн. 00 коп. – суму у відшкодування правової допомоги.
Усього: 33 900 (тридцять три тисячі дев`ятсот) грн. 00 коп.

Стягнути з  ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 ) на користь держави1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 60 коп. – суму судового збору.
В іншій частині позовних вимог, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Позивач:  ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» (адреса: м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31, код ЄДРПОУ 31650052).
Відповідач: ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , адреса:  АДРЕСА_2 .

Суддя  Похваліта С. М.