П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 946/2928/25	

Головуючий в 1 інстанції: Бурнусус О.О.
Дата і місце ухвалення:09 грудня 2025 року, м. Ізмаїл
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Тарновецького І.І.,
суддів: Бойка А.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 грудня 2025 року у справі №946/2928/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -
В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті серії АВ № 00004511 від 31 січня 2025 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 132-1 КУпАП. 
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 грудня 2025 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірність оскаржуваної постанови, не надав належної оцінки доказам у справі та не врахував, що під час автоматичної фіксації правопорушення відповідачем неправильно визначено кількість осей транспортного засобу, оскільки фактично автопоїзд мав шість осей, тоді як у постанові зазначено п`ять. 
На думку апелянта, така помилка безпосередньо вплинула на розрахунок допустимих вагових параметрів транспортного засобу та призвела до безпідставного висновку про перевищення габаритно-вагових норм, у зв`язку з чим просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
У відзиві на апеляційну скаргу Державна служба України з безпеки на транспорті заперечує проти її задоволення та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що оскаржувану постанову винесено уповноваженою посадовою особою в межах наданих повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства, а фіксацію правопорушення здійснено в автоматичному режимі сертифікованими технічними засобами. Зазначає, що відомості, отримані автоматичним пунктом габаритно-вагового контролю, є належними та допустимими доказами, а доводи апелянта щодо неправильного визначення кількості осей транспортного засобу спростовуються матеріалами справи та не впливають на правомірність спірної постанови. У зв`язку з викладеним відповідач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.
З урахуванням неприбуття учасників справи, належного їх повідомлення про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч.1 ст. 311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою Державної служби України з безпеки на транспорті серії АВ № 00004511 від 31 січня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 132-1 КУпАП у зв`язку з перевищенням установлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху транспортного засобу, яке зафіксовано в автоматичному режимі 30 січня 2025 року о 18 годині 45 хвилин на автомобільній дорозі М-01 Київ – Чернігів – Нові Яриловичі, км 49+495, Київська область.
Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що автоматичним пунктом габаритно-вагового контролю зафіксовано рух транспортного засобу SCANIA 114L, державний номерний знак НОМЕР_1 , у з`єднанні з напівпричепом, який у постанові визначено як п`ятиосьовий автопоїзд.
При цьому контролюючим органом установлено перевищення максимально допустимої фактичної маси транспортного засобу на 5,750 відсотка (2,3 тонни) понад норматив 40 тонн, що стало підставою для накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 8 500 гривень.
Не погоджуючись із правомірністю зазначеної постанови, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржувану постанову винесено уповноваженою посадовою особою Державної служби України з безпеки на транспорті в межах наданих законом повноважень, а відомості, отримані автоматичним пунктом габаритно-вагового контролю, є належними та допустимими доказами вчинення адміністративного правопорушення. Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем дотримано встановлену законом процедуру фіксації правопорушення та винесення постанови, а доводи позивача щодо неправильного визначення технічних параметрів транспортного засобу не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні позову.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зазначений конституційний припис означає, що рішення суб`єкта владних повноважень є правомірним за умови його ухвалення компетентним органом, із дотриманням установленої процедури та на підставі належних доказів.
Згідно з частиною першою статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом. За змістом статті 280 КУпАП уповноважена посадова особа при розгляді справи зобов`язана встановити, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 33 Закону України «Про автомобільний транспорт» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують установлені норми, допускається у порядку, визначеному законодавством. Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України визначено граничні вагові параметри транспортних засобів та їх составів, перевищення яких тягне застосування спеціального порядку руху та встановленої законом відповідальності.
Частиною другою статті 132-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами.
Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постановою Державної служби України з безпеки на транспортісерії АВ №00004511 від 31 січня 2025 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 132-1 КУпАП у зв`язку з перевищенням установлених вагових параметрів, яке зафіксовано 30 січня 2025 року о 18 год. 45 хв. на автомобільній дорозі М-01 Київ – Чернігів – Нові Яриловичі, км 49+495.
Із постанови вбачається, що автоматичним пунктом габаритно-вагового контролю зафіксовано рух транспортного засобу SCANIA 114L, державний номерний знак НОМЕР_1 , у з`єднанні з напівпричепом, який системою ідентифіковано як п`ятиосьовий автопоїзд. За результатами вимірювання встановлено перевищення максимально допустимої фактичної маси транспортного засобу на 5,750 відсотка (2,3 тонни) понад норматив 40 тонн.
Колегія суддів враховує, що спірну постанову винесено уповноваженою посадовою особою на підставі відомостей автоматичного пункту контролю, які містять дані про дату, час, місце фіксації, конфігурацію транспортного засобу, розподіл навантаження за осями та розрахунок перевищення нормативних показників. Позивачем не надано доказів несправності технічного комплексу, відсутності його повірки, порушення порядку функціонування системи чи втручання в її роботу.
Доводи апелянта про те, що транспортний засіб фактично мав шість осей, а тому автоматична фіксація є недостовірною, колегія суддів відхиляє. Саме по собі посилання на реєстраційні документи тягача та напівпричепа не спростовує визначених системою параметрів автопоїзда в момент руху через пункт контролю, оскільки система фіксує фактичну конфігурацію транспортного засобу, осьові навантаження та відстані між осями безпосередньо під час проїзду.
При цьому позивач не надав належних доказів того, що під час автоматичної фіксації мала місце помилка ідентифікації осей, збій у роботі комплексу чи некоректне зчитування параметрів транспортного засобу. Відтак самі лише припущення щодо можливої неточності визначення кількості осей не можуть бути підставою для скасування постанови.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 29 січня 2020 року у справі №814/1460/16, відповідно до якої незгода особи з висновками контролюючого органу без надання належних доказів на їх спростування не свідчить про протиправність оскаржуваного рішення.
Так само безпідставними є посилання апелянта на необхідність застосування спеціального нормативу максимально допустимої фактичної маси 44 тонни як для контейнеровоза. Колегія суддів зазначає, що для застосування такого нормативу необхідним є не лише конструктивне призначення напівпричепа, а й фактичне використання транспортного засобу для перевезення одного або більше контейнерів чи змінних кузовів у розумінні пункту 22.5 Правил дорожнього руху України.
Сам по собі факт реєстрації напівпричепа як спеціалізованого контейнеровоза не означає автоматичного застосування пільгового вагового нормативу в усіх випадках його експлуатації. Якщо такий транспортний засіб використовується для перевезення іншого вантажу або без підтвердження фактичного перевезення контейнера, підлягає застосуванню загальний норматив максимально допустимої фактичної маси 40 тонн.
Як встановлено судом, у відповідності до реєстраційних документів напівпричепу реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким, як вказує апелянт, здійснювались перевезення, "спеціалізований напівпричіп - контейнеровоз переобладнаний. Обладнаний: рами, додатковий насувний елемент, пристрій для перевезення контейнерів типу 1А або 1С". Митна декларація, подана до матеріалів справи позивачем також містить відомості про зміну кузову, обладнання зсувним тентом, призначений для перевезення сипучих вантажів.
В свою чергу матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів того, що на момент автоматичної фіксації транспортний засіб здійснював перевезення одного або більше контейнерів чи змінного кузова, а також що спеціалізований напівпричіп використовувався за своїм функціональним призначенням саме як контейнеровоз. Надані апелянтом доводи зводяться до посилань на технічний статус напівпричепа, однак не підтверджують характер фактичного перевезення у момент вчинення правопорушення.
Колегія суддів також враховує положення статті 77 КАС України, за якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Отже, саме на позивача покладався обов`язок доведення тих обставин, на які він посилався як на підставу скасування спірної постанови. Однак належних доказів на підтвердження своїх доводів позивачем не подано.
Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що факт перевищення позивачем установлених вагових параметрів підтверджений належними та допустимими доказами, а постанова відповідача винесена в межах наданих законом повноважень та у спосіб, визначений законодавством.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, надав належну правову оцінку доказам та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності таких висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки встановлених обставин справи та не свідчать про неправильне застосування судом норм матеріального або процесуального права.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У зв`язку із залишенням рішення суду першої інстанції без змін підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 грудня 2025 року у справі №946/2928/25 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.І. Тарновецький

Судді: А.В. Бойко

О.А. Шевчук