УХВАЛА
22 червня 2026року 
м. Київ
справа № 947/4615/23
провадження № 61-7850ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу Одеської міської ради на ухвалу Одеського апеляційного суду від 28 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Омарова Віолета Султанівна, про визнання договору недійсним та витребування майна,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Омарова В. С., про визнання договору недійсним та витребування майна.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси районного суду м. Одеси 
від 13 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Омаровою В. С. 11 серпня 2020 року та зареєстрований за № 6965.
Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 .
Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (особа, яка не брала участі у справі) звернулися до суду з апеляційними скаргами.
Постановою Одеського апеляційного суду від 30 травня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_4 залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Одеси районного суду м. Одеси від 13 вересня 2023 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 18 жовтня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_4 , яка підписана представником ОСОБА_5 , задоволено частково. 
Постанову Одеського апеляційного суду від 30 травня 2024 року в частині залишення апеляційної скарги ОСОБА_4 без задоволення скасовано та передано справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В іншій частині постанову Одеського апеляційного суду від 30 травня 2024 року залишено без змін.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29 листопада 2024 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2023 року прийнято до провадження.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 квітня 2026 року залучено Одеську міську раду до участі у справі № 947/4615/23 в якості правонаступника прав та обов`язків позивача ОСОБА_1 
08 червня 2026 року Одеська міська рада засобами поштового зв`язку звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою(надійшла до суду 11 червня 2026 року) на ухвалу Одеського апеляційного суду від 28 квітня 2026 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норми матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Одеською міською радою порушено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущений з поважних причин, оскільки оскаржувану ухвалу Одеського апеляційного суду від 28 квітня 2026 року та отримано заявником у підсистемі «Електронний суд» 08 травня 2026 року, на підтвердження чого надано суду картку руху документу. 
Врахувавши наведеніОдеською міською радою обставини, взявши до уваги, що ухвала Одеського апеляційного суду від 28 квітня 2026 року у підсистемі «Електронний суд» доставлена 08 травня 2026 року, колегія суддів дійшла висновку, що причини пропуску процесуального строку слід визнати поважними. Клопотання Одеської міської ради підлягає задоволенню, а строк на касаційне оскарження - поновленню на підставі частини другої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України.
Підставою касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Посилається на те, що судом апеляційної інстанції під час вирішення питання стосовно процесуального правонаступництва у цій справі проігноровано вимоги пункту 1 частини першої статті 251 ЦПК України щодо необхідності зупинення провадження у справі з метою визначення кола правонаступників. Крім того, суд апеляційної інстанції не врахував того, що процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні. Вказує, що залучаючи Одеську міську раду, як правонаступника  ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції не перевірив та не дослідив в повному обсязі питання щодо складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_1 , не врахував того, що остання за життя відчужила квартиру, яка є предметом спору у справі та, як наслідок, дійшов до помилкового та передчасного висновку про необхідність залучення міської ради в якості процесуального правонаступника померлого позивача.
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку. 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частинами другою, четвертою статті 25 Цивільного кодексу України визначено, що цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.
Питання процесуального правонаступництва врегульовані частиною першою статті 55 ЦПК України, згідно з якою у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Тобто процесуальне правонаступництво передбачає перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Частинами першою, третьою, п`ятою статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Частиною першою статті 1277 ЦК України визначено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
У цій справі суд апеляційної інстанції встановив, що в ході перегляду справи судом апеляційної інстанції надійшла заява ОСОБА_6 , яка здійснювала представництво інтересів позивача ОСОБА_1 , в якій зазначено, що позивачка ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . До заяви долучено копію свідоцтва про смерть від 16 травня 2025 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 16 травня 2025 року за № 3092.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року витребувано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Одеській області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) засвідчену копію актового запису про смерть ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
04 лютого 2026 року до апеляційного суду надійшла відповідь Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі на виконання ухвали Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року. Згідно з актовим записом про смерть № 3092 від 16 травня 2025 року ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Для встановлення кола спадкоємців померлої ОСОБА_1 , з метою встановлення в подальшому правонаступників позивачки, ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2026 витребувано:
у Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса витяг зі Спадкового реєстру та у разі наявності - копію спадкової справи, яка заведена після смерті ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (за наявності);
у Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради відомості про зареєстрованих станом на 14 травня 2025 року осіб у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .
06 березня 2026 року Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради надав відповідь від 05 березня 2026 року № 333е/01-09, відповідно до якої за обліковими даними Департаменту станом на 14 травня 2025 року за адресою: АДРЕСА_2 , значилось зареєстрованим місце проживання ОСОБА_1 
06 березня 2026 року через підсистему «Електронний суд» Київська державна нотаріальна контора у м. Одесі надала відповідь, відповідно до якої спадкова справа після смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не заводилася. До вказаної відповіді нотаріальною конторою долучено Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкової справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 84370668 від 03 березня 2026 року.
Таким чином, встановивши, що позивачка ОСОБА_1 померла, спадкоємці за законом чи за заповітом у неї відсутні, а спірні правовідносини допускають правонаступництво, суд апеляційної інстанції дійшов достатньо обґрунтованого висновку про необхідність залучення до участі у справі її правонаступників в особі Одеської міської ради, як орган місцевого самоврядування, який зобов`язаний подати до заяву про визнання спадщини відумерлою. 
Колегія суддів звертає увагу міської ради на обов`язок органу місцевого самоврядування подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою у разі відсутності у спадкодавця спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.
Крім того, набувши статусу позивача у цій справі, Одеська міська рада набула прав та обов`язків, визначених у статтях 43, 49 ЦПК України.
Колегія суддів враховує, що суд апеляційної інстанції вживав достатніх заходів з метою встановлення обставин відкриття спадщини після смерті позивачки, а також виявлення спадкоємців, зокрема осіб, які спільно проживали з ОСОБА_1 станом на дату її смерті. 
Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року по справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21).
Доводи поданої касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали, яка не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи. Правильність застосування судом апеляційної інстанції вказаних вище норм процесуального права не викликає розумних сумнівів. 
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема статті 55 ЦПК України, не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга
Одеської міської ради на ухвалу Одеського апеляційного суду від 28 квітня 2026 року  є необґрунтованою.
Керуючись частиною другою статті 390, частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Клопотання Одеської міської ради про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.
Поновити Одеській міській раді строк на касаційне оскарженняухвалиОдеського апеляційного суду від 28 квітня 2026 року.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Одеської міської ради на ухвалу Одеського апеляційного суду від 28 квітня 2026 року у справі за позовом  ОСОБА_1  до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Омарова Віолета Султанівна, про визнання договору недійсним та витребування майна.
Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович