КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 754/5775/26 Головуючий у суді І інстанції Салайчук Т.І.
Провадження № 33/824/2949/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року Київський апеляційний суд у складі судді Голуб С.А., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та прокурора відділу Київської міської прокуратури - Кузьо Назарія Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 04 травня 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Судилків, Шепетівського району, Хмельницької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 04 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн, а також стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 грн.
Згідно з постановою суду ОСОБА_1 , обіймаючи посаду головного державного інспектора відділу супроводження судових спорів за матеріалами планових перевірок Управління правового забезпечення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві), будучи державним службовцем категорії «В», відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», примітки до статті 172-6 КУпАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія даного Закону, у порушення вимог абзацу 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції», припинивши діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування 24 серпня 2023 року, 07 квітня 2025 року о 18:19 год несвоєчасно, без поважних причин подав декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави, або місцевого самоврядування, за минулий 2023 рік (після звільнення) (далі - Декларація), шляхом заповнення електронної форми через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Реєстр) у власному персональному електронному кабінеті, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи апелянта

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, 13 травня 2026 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП.
В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 стверджує, що суд першої інстанції неправильно визначив дату вчинення адміністративного правопорушення, вказавши її 07 квітня 2025 року - день фактичного подання декларації. Наголошує, що відповідальність за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП встановлена саме за несвоєчасне подання декларації, тому момент вчинення правопорушення пов`язаний із закінченням установленого законом строку її подання, а не з подальшим поданням декларації. 
Вказує, що подання декларації є припиненням порушення, а не його вчиненням. На його думку, правопорушення завершилося 01 квітня 2024 року, а тому дворічний строк притягнення до адміністративної відповідальності сплив 01 квітня 2026 року. Оскільки протокол було складено 03 квітня 2026 року, після закінчення цього строку, провадження підлягало закриттю. Проте суд не надав оцінки доводам щодо спливу дворічного строку, чим порушив вимоги щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи.
ОСОБА_1 вказує на неправильне визначення судом і дати виявлення правопорушення. Наголошує, що суд, визнавши неможливість ототожнення моменту виявлення правопорушення з датою складання протоколу, водночас визначив датою виявлення саме день його підписання 03 квітня 2026 року. Стверджує, що факт правопорушення був встановлений значно раніше, зокрема 24 березня 2025 року, коли НАЗК направило йому офіційне повідомлення про факт неподання декларації, або щонайменше 07 квітня 2025 року, коли декларацію було подано та відомості про це стали доступними в реєстрі. Зазначає, що на той момент уповноважені органи вже мали можливість встановити всі необхідні обставини та скласти протокол. Визначення дати виявлення як дати складання протоколу фактично дозволяє необмежено відкладати початок перебігу строків давності та нівелює їх правове значення.
Вважає, що підхід суду першої інстанції порушує принцип правової визначеності, оскільки ставить початок перебігу строків притягнення до відповідальності у залежність від розсуду органу, який оформлює матеріали справи. Вказує, що особа не може передбачити момент, коли орган вважатиме збір доказів завершеним, що суперечить гарантіям юридичної визначеності та справедливого суду.
Крім того, стверджує про відсутність умислу у своїх діях. Декларацію було подано самостійно та добровільно, а правове регулювання декларування у 2023-2024 роках було нестабільним, що могло об`єктивно дезорієнтувати особу після звільнення з державної служби. Наголошує, що його пояснення свідчать про добросовісне сприйняття правової невизначеності, а суд не навів доказів того, що йому була відома точна дата поновлення відповідного обов`язку. У зв`язку з цим вважає, що відсутній склад адміністративного правопорушення.
Також ОСОБА_1 вказує на процесуальні недоліки протоколу № 484 від 03 квітня 2026 року, яким суд не надав оцінки, а саме протокол не містить дати виявлення правопорушення, що унеможливлює перевірку дотримання строків притягнення до відповідальності. Наголошує на неправильному визначенні у протоколі дати вчинення правопорушення як 07 квітня 2025 року замість 01 квітня 2024 року, що, на його думку, вплинуло на розрахунок строків.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити.
Прокурор Кузьо Н.В. заперечував проти аргументів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення а постанову суду першої інстанції - без змін

Мотиви суду апеляційної інстанції

Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення в межах поданої апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.
Апеляційним переглядом встановлено, що суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення дотримався вимог закону і його висновки про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, ґрунтуються на встановлених в ході судового розгляду обставинах і є правильними, а доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_1 повністю підтверджується сукупністю доказів, яким надано належну оцінку.
За змістом ч. 1 ст. 172-6 КУпАП адміністративна відповідальність настає у разі несвоєчасного подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією № 484 від 03 квітня 2026 року, ОСОБА_1 несвоєчасно, без поважних причин 07 квітня 2025 року подав Декларацію, шляхом заповнення електронної форми через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Реєстру у власному персональному електронному кабінеті, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП (а.с. 1-9).
Встановлено, що відповідно до наказу ГУ ДПС у м. Києві від 05 лютого 2022 року № 1024-о «Про призначення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 було призначено на посаду головного державного інспектора відділу супроводження судових спорів за матеріалами планових перевірок Управління правового забезпечення ГУ ДПС у м. Києві з 06 вересня 2022 року.
06 вересня 2022 року ОСОБА_1 прийняв Присягу державного службовця.
Згідно з наказом ГУ ДПС у м. Києві від 06 жовтня 2022 року № 1308-к «Про присвоєння рангу державного службовця ОСОБА_1 » ОСОБА_1 присвоєно 8 ранг державного службовця з 06 жовтня 2022 року.
Згідно з посадовою інструкцією, затвердженою в.о. начальника ГУ ДПС у м. Києві, посада головного державного інспектора належить до категорії «В» посад державної служби.
Відповідно до сторінки з особової картки державного службовця ОСОБА_1 ознайомлений з вимогами й обмеженнями щодо прийняття та проходження державної служби відповідно до законів України «Про державну службу» та «Про запобігання корупції».
Статтею 8 Закону України «Про державну службу» визначено, що державний службовець зобов`язаний, зокрема, дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України
Згідно з підпунктом «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» державні службовці є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.
Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в»-«ґ» пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.
Отже, ОСОБА_1 , будучи державним службовцем, є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції», та суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією та суб`єктом декларування.
Наказом ГУ ДПС у м. Києві від 10 серпня 2023 року № 1210-о «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 звільнено з посади головного державного інспектора відділу супроводження судових спорів за матеріалами планових перевірок Управління правового забезпечення ГУ ДПС у м. Києві з 24 серпня 2023 року.
Абзацом 2 частини 2 статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах "а", "в"-"і'" пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані до 1 квітня наступного року після року припинення діяльності подати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.
Пунктом 1 частини 2 розділу II Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом Національного агентства від 08 листопада 2023 року № 252/23 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13 листопада 2023 року за № 1965/41021, суб`єкти декларування подають декларації з додержанням таких вимог: щорічна декларація - декларація, яка подається відповідно до частини першої статті 45 Закону (щороку), абзацу другого частини другої статті 45 Закону (після припинення діяльності (після звільнення)) у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.
Таким чином ОСОБА_1 був зобов`язаний подати Декларацію шляхом заповнення електронної форми через мережу Інтернет з використанням програмних засобів Реєстру у власному персональному електронному кабінеті до 00 годин 00 хвилин 01 квітня 2024 року.
До протоколу додано копію електронної декларації, поданої ОСОБА_1 , з якої вбачається, що її подано 07 квітня 2025 року, тобто поза межами строку, встановленого законом (а.с. 14-16).
Протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією узгоджується із вимогами ст. 255, 256 КУпАП, а матеріали справи складено уповноваженою на те особою ДСР Національної поліції України.
В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що адміністративне правопорушення було вчинене 01 квітня 2024 року, тобто в день закінчення встановленого законом строку подання декларації після припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави, а тому на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення від 03 квітня 2026 року сплив дворічний строк притягнення до адміністративної відповідальності.
Однак суд апеляційної інстанції не погоджується з такими доводами.
Згідно з частиною 1 статті 172-6 КУпАП адміністративна відповідальність настає за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Таким чином, об`єктивна сторона зазначеного адміністративного правопорушення полягає не у факті неподання декларації, а саме у її поданні з порушенням встановленого законом строку. Відповідно, момент закінчення такого правопорушення пов`язується з фактичним поданням декларації після спливу граничного строку її подання.
Як убачається з матеріалів справи, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, після припинення діяльності за 2023 рік ОСОБА_1 подано 07 квітня 2025 року, тобто після закінчення встановленого законодавством строку. Саме в цей день було завершено діяння, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 КУпАП.
За таких обставин дворічний строк, передбачений ч. 4 ст. 38 КУпАП, підлягає обчисленню з 07 квітня 2025 року та спливає 07 квітня 2027 року. Отже, на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення від 03 квітня 2026 року та на час розгляду справи судом першої інстанції зазначений строк не закінчився.
Разом із тим, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що датою виявлення адміністративного правопорушення є дата складення протоколу про адміністративне правопорушення.
Як свідчать матеріали справи, після спливу строку подання декларації станом на 01 квітня 2024 року ОСОБА_1 декларацію не подав. Надалі до Національного агентства з питань запобігання корупції надходила інформація щодо неподання ним декларації. Зокрема, Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України листом від 14 листопада 2024 року повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про факт неподання декларації.
24 березня 2025 року Національне агентство з питань запобігання корупції направило ОСОБА_1 повідомлення про необхідність подання відповідної декларації, після чого останній 07 квітня 2025 року подав її з порушенням установленого законом строку.
Водночас із супровідного листа Національного агентства з питань запобігання корупції, наявного в матеріалах справи (а.с. 18), убачається, що НАЗК уже було встановлено факт несвоєчасного подання ОСОБА_1 декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування. До зазначеного листа додано повідомлення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про факт несвоєчасного подання декларації ОСОБА_1 .
Між тим, матеріали справи не містять належних даних, які б давали можливість встановити дату надходження до Національного агентства з питань запобігання корупції інформації саме про несвоєчасне подання декларації. Натомість наявне в матеріалах справи повідомлення стосується факту неподання декларації, а не факту її несвоєчасного подання.
З матеріалів справи вбачається, що лист НАЗК щодо встановленого факту несвоєчасного подання декларації був направлений до ДСР Національної поліції України 18 грудня 2025 року та отриманий останнім 22 грудня 2025 року.
Суд апеляційної інстанції виходить із того, що для цілей застосування ч. 4 ст. 38 КУпАП днем виявлення правопорушення слід вважати момент, коли уповноважений суб`єкт, наділений законом правом складати протокол про адміністративне правопорушення, отримав достатні дані про наявність у діях особи ознак такого правопорушення.
У цій справі таким суб`єктом є уповноважені посадові особи Національної поліції України. Відтак, днем виявлення адміністративного правопорушення є 22 грудня 2025 року - дата надходження до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України інформації Національного агентства з питань запобігання корупції про встановлений факт несвоєчасного подання декларації.
Після отримання зазначеної інформації уповноваженим органом здійснювалися необхідні процесуальні дії для документування обставин правопорушення. Так, 13 березня 2026 року у ОСОБА_1 були відібрані пояснення, 16 березня 2026 року направлено запит щодо підтвердження проходження ним державної служби, 17 березня 2026 року отримано відповідні документи, а 03 квітня 2026 року складено протокол про адміністративне правопорушення № 484.
З огляду на те, що шестимісячний строк накладення адміністративного стягнення обчислювався з 22 грудня 2025 року та спливав 22 червня 2026 року, протокол було складено, а справу розглянуто судом першої інстанції в межах установленого законом строку.
За таких обставин доводи апеляційної скарги про закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності є безпідставними та не спростовують законності й обґрунтованості постанови суду першої інстанції.
Інших доводів, які б давали підстави для обґрунтованого сумніву у доведеності вини ОСОБА_1 скаржником наведено не було.
Отже, суд першої інстанції прийняв у цій справі постанову, зміст якої відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду міста Києва від 04 травня 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає

Суддя Київського
апеляційного суду С.А. Голуб