Справа № 127/36313/25
Провадження 2/127/8387/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2026 року 	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Горбатюка В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 липня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 78132593. За цим Договором Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами Договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити Позикодавцю плату від суми позики. Договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно із Законом України «Про електронну комерцію». 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників № 13 від 21.12.2023 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 38000,00 грн. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики № 78132593 в розмірі 38000,00 грн, яку і просить позивач стягнути з відповідача. 
Ухвалою суду від 24.11.2025 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також цією ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. 
У строк, визначений судом, від відповідача відзив на позов не надійшов.
Будь-які інші докази по справі, крім поданих позивачем разом із позовною заявою, чи клопотання від учасників справи на адресу суду не надходили.
Враховуючи зазначене та положення ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до матеріалів справи суд установив, що 10.07.2023 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 78132593. 
Відповідно до Договору позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 9 500 грн шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Сторони погодили, що кошти надаються строком на 30 днів, тобто до 09.08.2023. 
Пунктом 1.3 договору встановлено процентну ставку за користування позикою у розмірі 2,5 % на день. У договорі також зазначено процентну ставку за понадстрокове користування позикою 2,70 % на день. 
Договір № 78132593 від 10.07.2023 укладено та підписано сторонами в електронній формі. Підписанням цього договору відповідач підтвердив, що попередньо ознайомився із правилами надання грошових коштів у позику, розміщеними на сайті позикодавця. 
Між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 14.06.2021 укладено договір факторингу №14/06/21, за яким перший відступив, а другий набув права вимоги за договорами, зазначеними в реєстрі боржників. 
Відповідно до додаткової угоди № 14 від 21.12.2023, акта приймання-передачі реєстру боржників № 13 від 21.12.2023, витягу з реєстру боржників № 13 від 21.12.2023 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права вимоги до відповідача за договором позики № 78132593 від 10.07.2023 на суму заборгованості 38 000,00 грн. 
Платіжна інструкція № 20632 від 26.12.2023 підтверджує, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» грошові кошти як оплату ціни продажу згідно з додатковою угодою № 14 від 21.12.2023 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021. 
Згідно з розрахунком заборгованості первісного кредитора за договором позики №78132593 від 10.07.2023 заборгованість відповідача складає 38000,00 грн. 
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Із положень частини першої статті 638 ЦК України випливає, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовилися про письмову форму договору, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Одночасно, відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Тобто кредитний договір має консенсуальний характер, оскільки, на відміну від договору позики, набирає чинності з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Особливістю консенсуальної природи кредитного договору є те, що законом допускається одностороння відмова від надання або одержання кредиту за вже укладеним договором, що знайшло відображення, зокрема, у ст. 1056 ЦК України та ст. 10, 14, 15 Закону України «Про споживче кредитування».
Водночас консенсуальна природа кредитного договору свідчить лише про те, що договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами, але не свідчить про те, що у позичальника автоматично виник обов`язок повернути кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, зазначених у договорі, оскільки цей обов`язок є похідним від обов`язку кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором.
Висуваючи вимогу про стягнення заборгованості за кредитним договором та договором позики, позивач (кредитор) зобов`язаний довести належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності і взаємозв`язку достатніми доказами наявність такої заборгованості, зокрема факт надання та отримання грошових коштів, розмір заборгованості тощо.
Щодо доведеності факту виконання первісним кредитором обов`язку з надання коштів на підставі договору позики, факту існування та розміру заборгованості, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Верховний Суд у своїх постановах, зокрема у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, неодноразово зазначав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Зокрема, належними доказами щодо заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором можуть бути виписки за картковими рахунками.
Згідно з правовою позицією, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або надсилання клієнту.
На підтвердження існування та розміру заборгованості за договором позики № 78132593 від 10.07.2023 до позовної заяви, окрім копії самого договору позики, позивач додав копії паспорта споживчого кредиту, витягу з реєстру боржників № 13 від 21.12.2023 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, додаткової угоди № 14 від 21.12.2023, акта приймання-передачі реєстру боржників № 13 від 21.12.2023, платіжної інструкції № 20632 від 22.12.2023, а також розрахунок заборгованості. 
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові у справі №686/19271/19, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, а свідчить лише про намір виконання дій у майбутньому, а не про їх фактичне виконання, тоді як первинні документи складаються за фактом здійснення господарської операції.
Надані позивачем витяг з реєстру боржників № 13 від 21.12.2023 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, розрахунок заборгованості, проведений кредитором, додаткова угода до договору факторингу, акт приймання-передачі реєстру боржників, платіжна інструкція про оплату ціни відступлення права вимоги не є первинними бухгалтерськими документами на підтвердження факту перерахування відповідачу коштів за договором позики, а за відсутності таких документів не можуть бути належними та допустимими доказами наявності та розміру заборгованості відповідача за договором позики № 78132593 від 10.07.2023.
У справі, що розглядається, позивач не надав суду первинних облікових бухгалтерських документів, як і будь-яких інших доказів (довідок, листів) про перерахування коштів первісним кредитором, не вказував про здійснення ним досудових заходів забезпечення доказів, не подавав клопотання про витребування таких доказів, хоч і не був позбавлений права заявити відповідне клопотання під час розгляду справи у суді.
Також на підтвердження виконання обов`язку кредитора щодо переказу відповідачу коштів за зазначеним договором позики позивачем не надано документів, які передбачені ст.22, 25 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.13 ЗУ «Про електронну комерцію», які підтверджують ініціювання переказу позивачем кредитних коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ був завершеними.
Отже, позивач не довів перерахування коштів відповідачу за договором позики №78132593 від 10.07.2023.
Таким чином, позивач не довів існування у ОСОБА_1 заборгованості за договором позики, за невиконання якого позивач звернувся із цим позовом. Доказів перерахування коштів на належний відповідачу розрахунковий чи картковий рахунок позивач не надав, а подані ним документи не є належними доказами на підтвердження існування у позичальника заборгованості за вказаним договором позики.
Крім цього, в матеріалах справи відсутні інші докази, які б підтверджували правомірність здійсненого позивачем розрахунку боргу відповідача.
Одночасно суд наголошує, що укладаючи договір факторингу, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» не був позбавлений права вимагати у первісного кредитора первинні бухгалтерські документи.
Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання позики, користування нею, укладення договору на умовах, які вказані позивачем у позовній заяві, а отже не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок із визначенням конкретного розміру заборгованості є документом, створеним кредитором, а тому інформація, зазначена у ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких його складено, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.
Суд зауважує, що відсутність у матеріалах справи належних первинних банківських документів не тільки позбавляє суд можливості перевірити факт перерахування чи отримання позичальником коштів у позику, але і позбавляє суд можливості перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстави і порядок нарахування відсотків.
Таким чином, укладення договору позики і надання позичальнику коштів за обставин, викладених у позовній заяві, а також набуття позивачем права грошової вимоги до відповідача як такої, що підлягає стягненню у заявленому розмірі, позивач не довів.
Отже, враховуючи наведені положення чинного процесуального та матеріального законодавства, а також досліджені у справі докази, суд, оцінивши їх з точки зору достатності для встановлення фактичних обставин, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю заявлених вимог.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
Керуючись ст. 12, 13, 76, 77, 81, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ЄДРПОУ 35625014, юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . 

Суддя           В. В. Горбатюк