Справа № 490/1352/26 
Провадження № 2/487/2173/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2026 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючої судді Скоринчук К.М., 
за участю: 
секретаря судових засідань Карбівничої А.О., 
позивачки ОСОБА_1 в режимі ВКЗ,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У Заводський районний суд м. Миколаєва звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивувала тим, що сторони є батьками дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.06.2014 ухвалено стягнення з відповідача на утримання доньки аліменти в розмірі 650,00 грн, так як на той момент відповідач не мав стабільного доходу, був безробітним. Вказане рішення не було звернено до виконання у зв`язку з тим, що сторони домовились про добровільну сплату аліментів відповідачем в сумі 2000 грн. Понад рік відповідач є військовослужбовцем Збройних Сил України, тобто є працевлаштованим і отримує стабільний дохід. З червня 2025 року позивачка звернулась до відповідача з проханням про підвищення аліментів на утримання дитини, у зв`язку з тим, що потреби дитини значно зросли, донька проживає та навчається в ліцеї в Польщі. Однак, порозуміння досягнуто не було. Від листопада 2025 року відповідач припинив платити аліменти на дитину. За вказаних обставин позивачка змушена звертатися до суду.
14 квітня 2026 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У судовому засіданні, приймаючи участь в режимі відеоконференції позивачка підтримала заявлені вимоги.
У судовому засіданні, яке відбулося 03.06.2026, відповідач ОСОБА_2 суду пояснив, що не зважаючи на присуджені судом аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 650,00 грн, за домовленістю з позивачкою, передавав гроші на утримання доньки в більшому розмірі через матір позивачки. У вказані місяці фізично не мав можливості передати грошові кошти, оскільки матір відповідачки знаходилася у Польщі. Посилання позивачки, що його дохід змінився, оскільки він є військовослужбовцем та отримує заробітну плату не відповідає дійсності. Окрім того, на його утриманні знаходиться малолітня дитина і позивачці про це відомо. У судовому засіданні, яке відбулося 10.06.2026, ОСОБА_2 надав докази про народження у шлюбі з ОСОБА_4 доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та довідки у підтвердження доходів його сім`ї. При цьому, зважаючи, що у добровільному порядку сплачував аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 у більшому, ніж присудженому судом розмірі, а саме в розмірі 3000 грн щомісячно, з заявленими позовними вимогами погодився, визнавши позов.
Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.
Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання.
Судом установлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9). 
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.06.2014 ухвалено стягнення з відповідача на утримання доньки аліменти в розмірі 650,00 грн щомісячно до досягнення нею повноліття. При ухваленні рішення судом було враховано відсутність у відповідача стабільного доходу та його непрацевлаштованість (а.с. 13-14).
Після ухвалення рішення сторони домовилися про добровільну сплату відповідачем аліментів без звернення позивачки до виконавчої служби з виконавчим листом.
Разом з тим, з листопада 2025 року відповідач перестав надавати фінансову допомогу, що стало приводом звернення позивачки до суду. 
У судовому засіданні відповідач пояснив несплату аліментів тим, що оскільки сторони домовилися про передачу грошових коштів на утримання доньки готівкою через матір позивачки, але остання у вказаний позивачкою період знаходилася в Польщі, відповідно він не мав фізичної можливості передати гроші.
Доказів у підтвердження того, що позивачкою було надано відповідачеві реквізити карткового рахунку для зарахування аліментів та ухилення останнім від відрахування аліментів у такий спосіб, суду не надано.
В обгрунтування заявлених вимог, позивачка зазначила, що наразі матеріальне становище відповідача змінилося, оскільки він є військовослужбовцем та отримує заробітну плату.
Відповідач у судовому засіданні даний факт заперечив.
З метою з`ясування фактичних обставин, в найкращих інтересах дитини, суд, у порядку ч. 7 ст. 81 ЦПК України здійснив запит до Державного реєстру ФОП про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та /або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи. 
Так, згідно отриманої відповіді ОСОБА_2 був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 з січня по березень 2025 року та з березня по квітень 2025 року - військової частини НОМЕР_2 , отримуючи заробітну плату. Проте, починаючи з травня 2025 року і по тепер відомості про отримання ОСОБА_2 доходів відсутні.
Окрім того, відповідачем були надані довідки форми ОК-7 та ОК-5, інформація яких узгоджується із інформацією отриманою судом.
Водночас у відповідача відбулася зміна життєвих обставин внаслідок народження ІНФОРМАЦІЯ_3 Доньки ОСОБА_5 від шлюбу з ОСОБА_4 , укладеного 24.10.2020. Згідно наданих відповідачем довідок, ОСОБА_4 отримує дохід, який у 2026 складає 8647,00 грн щомісячно.
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отримувати необхідний і достатній розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.
Згідно положень ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями ст. 182-184,192 СК України.
Так, відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Отже зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ч. 1 ст. 192 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.
Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.181, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс-13, відповідно якою вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження.
Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Вказана стаття не містить будь-яких умов за яких одержувачу аліментів може бути відмовлено судом у способі стягненні аліментів. Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 березня 2020 у справі №759/10277/18, згідно із яким спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Тобто, позивач наділений абсолютним правом на зміну способу стягнення аліментів.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі №372/2393/17, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Тобто, зміна способу стягнення аліментів передбачає зміну їх розміру.
Разом з тим, змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника, суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України.
Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1 та 2 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Звертаючись до суду із даним позовом, позивач вказує на зміну цін на товари, харчування, шкільне приладдя, тощо, що збільшує її витрати, оскільки донька підросла та навчається в ліцеї у Польщі. Однак суд не може надати оцінку обставинам в частині розміру вказаних витрат на дитину, оскільки позивач жодних доказів щодо цього не надала, її доводи ґрунтуються лише на твердженнях щодо цього.
Разом з тим, зважаючи на встановлені судом обставини, які полягають у тому, що дитина наразі проживає у іншій країні та потребує належного утримання, проте встановлений рішенням суду від 03.06.2014 у твердій грошовій сумі – 650,00 грн розмір аліментів вочевидь є недостатнім для утримання дитини відповідного віку, суд вважає наявними підстави для зміни способу стягнення аліментів на утримання дитини.
При цьому суд також враховує що відповідач також є батьком малолітньої доньки ОСОБА_5 2024 року народження, проте докази на підтвердження обставин, які б унеможливлювали сплату ним аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 , 2010 року народження, у спосіб та у розмірі, про який просить позивач, відсутні. Окрім того, відповідач визнав позов з огляду на те, що він у добровільному порядку сплачував аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 фактично у тому ж розмірі, про який просить позивач у даному позові.
Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум з 01 січня 2026 року для дітей віком від 6 до 18 років становить 3512 грн.
Визначаючись щодо зміненого розміру аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину, рівність їхніх прав, а тому суд, з огляду на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності та надані докази, вважає можливим визначити аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку), змінивши спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.06.2024 у справі №490/4783/14-ц.
Суд також зауважує, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.
Суд вважає за необхідне роз`яснити, що в разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів (частина перша статті 192 СК України).
Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). В разі невиконання цього обов`язку в добровільному порядку особа має на право звернення із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину (дітей) у разі наявності обставин, передбачених ст. 185 СК України.
Сплата аліментів при визначеному новому способі проводиться з дня набрання рішення законної сили (п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).
З огляду на викладене, позов підлягає частковому задоволенню, оскільки позивач просила розпочати стягнення з дня пред`явлення нею позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вражає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 1331,20 грн судового збору.
Керуючись ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 180-183 СК України, ст. 13, 81, 141, 263-265, 273, 279, 354, 430 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.
Змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.06.2014 у справі №490/4783/14-ц.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
В решті заявлених вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1331,20 грн судового збору.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
.

Учасники справи:

позивач:  ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя: К.М. Скоринчук