ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 751/808/26 Головуючий у 1 інстанції: Маслюк Н.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.
Суддів Аліменка В.О.
Безименної Н.В.
За участю секретаря Данилюк Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 КАС України, адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 16 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Ісакової Анни Віталіївни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, інспектора 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернігівській області Ісакової Анни Віталіївни, в якому просив:
- скасувати постанову серії ЕНА № 6521390 від 16.01.2026 року;
- закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121-3 КУпАП.
Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 16 лютого 2026 року позов задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6521390 від 16.01.2026, винесену інспектором 2 взводу 4 роти 1 батальйону УПП в Чернігівській області Ісаковою А.В., про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП ОСОБА_1 та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Департамент патрульної поліції звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зокрема, апелянт вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність події адміністративного правопорушення виключно на підставі формальної різниці у 4 хвилини між часом, зазначеним у постанові (17:11), та часом відеофіксації (17:15). Апелянт зазначає, що факт події вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджений відеофіксацією, яка беззаперечно засвідчує рух транспортного засобу з неосвітленим державним номерним знаком у темну пору доби. На переконання апелянта, окремі недоліки оформлення постанови у справі про адміністративні правопорушення не можуть розглядатись як підстава для її скасування, адже зі змісту постанови ЕНА № 6521390 від 16.01.2026 вбачається суть порушення (вірність зазначеної статті, фабула, кваліфікація), а також наявні усі обов`язкові відомості вчиненого правопорушення.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
29 квітня 2026 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від представника ОСОБА_1 - Урожай Аліни Вікторівни надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та представника позивача.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, інспектором роти 2 взводу 4 роти 1 батальйону УПП в Чернігівській області Ісаковою А.В. 16.01.2026 складено постанову серії ЕНА №6521390 у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1 190 грн. 
Підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що ОСОБА_1 16.01.2026 о 17 год 11 хв в м. Чернігові по вул. Степана Бандери, 2, керував транспортним засобом Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_1 , з неосвітленим державним номерним знаком у темну пору доби, чим порушив п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху - керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, повернутим чи неосвітленим.
Не погоджуючись із даною постановою, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
За приписами пункту 8 частини 1 статті 23 Закону № 580-VIII, у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Статтею 222 КУпАП визначено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша і друга статті 121-3 КУпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Нормами статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Положеннями ч. 1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху.
Пунктом 1.1 Правил дорожнього руху закріплено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до п.п. «в» п. 2.9 Правил дорожнього руху, водієві забороняється: керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.
Згідно частини 1 статті 121-3 КУпАП, керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваною постановою відповідача про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №6521390 від 16 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1190,00 грн.
Відповідно до даної постанови, ОСОБА_1 16.01.2026 о 17 год 11 хв в м. Чернігові по вул. Степана Бандери, 2, керував транспортним засобом Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_1 , з неосвітленим державним номерним знаком у темну пору доби, чим порушив п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху - керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, повернутим чи неосвітленим.
Разом з тим, позивач наголошує, що дана постанова винесена із порушенням вимог законодавства, не відповідає дійсним обставинам справи, відповідачем не доведено його вину, проігнороване право усунути технічну несправність відповідно до п.31.5 ПДР. 
Зазначив, що перед початком руху перевірив технічну справність автомобіля, у тому числі, освітлення заднього номерного знаку, під час керування йому не було відомо про неосвітлені номерні знаки, дізнався про це після зупинення працівником поліції.
Крім того, позивач наголосив, що з наданого відповідачем відеозапису вбачається, що він розпочався о 17:15 год, разом з тим, в оскаржуваній постанові вказано час керування транспортним засобом о 17:11 год. Водночас, на відеозаписі взагалі відсутній доказ руху позивача на автомобілі о 17:11 год. Крім того, відеозйомка не проводилась безперервно, зокрема у період часу з 17:16 год до 17:33 год відсутній відеозапис.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відеозапис, який додано, як доказ у справі, не дає можливості суду поза розумним сумнівом встановити, що о 17 год 11 хв під час руху транспортного засобу, номерний знак був неосвітлений.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини 2 статті 77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували правомірність винесення ним оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення та не спростував тверджень позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.
Разом з тим, на переконання апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність події адміністративного правопорушення виключно на підставі формальної різниці у 4 хвилини між часом, зазначеним у постанові (17:11), та часом відеофіксації (17:15).
При цьому, апелянт стверджує, що факт події адміністративного правопорушення вчиненого . ОСОБА_1 підтверджений відеофіксацією, яка беззаперечно засвідчує рух транспортного засобу з неосвітленим державним номерним знаком у темну пору доби.
З даного приводу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Отже, наявність події адміністративного правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
За приписами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Враховуючи вищезазначене, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення повинні ґрунтуватися на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи та наданих доказів.
Згідно оскаржуваної постанови, що ОСОБА_1 16.01.2026 о 17 год 11 хв в м. Чернігові по вул. Степана Бандери, 2, керував транспортним засобом Volkswagen Golf, номерний знак НОМЕР_1 , з неосвітленим державним номерним знаком у темну пору доби.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що із наданого відповідачем до суду першої інстанції відеозапису вбачається, що відеозапис розпочато 16.01.2026 о 17 год. 15 хв. 22 сек., на відеозаписі зафіксовано, як патрульний автомобіль рухається дорогою, автомобіль під керуванням позивача відсутній. О 17 год. 16 хв. 01 сек. патрульний автомобіль заїжджає на автозаправну станцію, де транспортний засіб позивача перебуває у нерухомому стані біля паливороздавальної колонки.
Отже, будь-яких доказів того, що саме о 17 год. 11 хв., як зазначено в оскаржуваній постанові, позивач керував транспортним засобом із неосвітленим державним номерним знаком, наданий відповідачем відеозапис не містить.
Колегія суддів зазначає, що наведена розбіжність у часі між відомостями, зазначеними у постанові про адміністративне правопорушення та фактичним часом відеофіксації не може розцінюватися як формальний недолік, оскільки, у даному випадку вона безпосередньо стосується встановлення події адміністративного правопорушення та доведеності вини особи у його вчиненні.
Також, колегія суддів враховує, що на наданому відеозаписі зафіксовано моменти, коли державний номерний знак транспортного засобу позивача освітлювався, однак у подальшому освітлення згасало.
Зазначене свідчить про несталий та переривчастий характер роботи освітлення номерного знака, що може вказувати на наявність технічної несправності, яка виникла під час руху транспортного засобу, а не на умисне чи свідоме керування транспортним засобом із неосвітленим номерним знаком.
За таких обставин, доводи апелянта про те, що відеозапис беззаперечно підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зміст самого відеозапису не усуває сумнівів щодо часу, обставин та характеру виникнення відповідної несправності.
При цьому, відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що позивач був обізнаний про несправність освітлення номерного знака до початку руху транспортного засобу або під час такого руху та, усвідомлюючи наявність відповідної несправності, продовжив керування транспортним засобом.
Крім того, колегія суддів бере до уваги пояснення позивача про те, що перед початком руху ним було перевірено технічний стан транспортного засобу, у тому числі, справність освітлення номерного знака.
Беручи до уваги викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наданий відповідачем доказ (відеозапис) у своїй сукупності не дає можливості дійти беззаперечного та однозначного висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.
В силу вимог частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а зазначив наступне: «…У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи».
Отже, згідно принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-ІV встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Отже, відповідачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б у своїй сукупності беззаперечно підтверджували наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а тому, наявні у справі сумніви щодо доведеності події правопорушення та вини особи підлягають тлумаченню на користь позивача.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та про необхідність скасування постанови серії ЕНА №6521390 від 16.01.2026, а також закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 229, 243, 286, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.
Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 16 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р. 

Судді Аліменко В.О.

Безименна Н.В.