УХВАЛА

30 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 761/13179/20
провадження № 61-18299св23

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Литвиненко І. В.,

розглянувши заяву суддів Грушицького Андрія Ігоровича, Литвиненко Ірини Вікторівни про самовідвід у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Аграрний фонд», треті особи: дочірнє підприємство «Агрофонд-Зерно», дочірнє підприємство «Агрофінфонд», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційними скаргами акціонерного товариства «Аграрний фонд», дочірнього підприємства «Агрофонд-Зерно» та ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року у складі судді Макаренко І. О. та постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року у складі колегії суддів Болотова Є. В., Кулікової С. В., Музичко С. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Аграрний фонд» (далі - АТ «Аграрний фонд»), треті особи: дочірнє підприємство «Агрофонд-Зерно» (далі - ДП «Агрофонд-Зерно»), дочірнє підприємство «Агрофінфонд» (далі - ДП «Агрофінфонд»), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
З урахуванням уточнень просив суд визнати незаконним і скасувати наказ публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» (далі - ПАТ «Аграрний фонд») від 13 березня 2020 року № 53 про відсторонення його від виконання повноважень директора ДП «Агрофонд-Зерно», поновити на посаді директора ДП «Агрофонд-Зерно» та стягнути з АТ «Аграрний фонд» середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 13 березня 2020 року.

07 травня 2020 року ухвалою Шевченківський районний суд м. Києва відкрив провадження в справі.

Ухвалою від 27 серпня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року, Шевченківський районний суд м. Києва закрив провадження в справі з тих підстав, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки спір виник із корпоративних відносин між учасниками товариства.

Верховний Суд постановою від 03 лютого 2021 року (провадження № 61-18097св20) у складі колегії суддів: Висоцької В. С., Грушицького А. І. (судді-доповідача), Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Ткачука О. С. ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 серпня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року скасував, справу передав до суду першої інстанції для продовження розгляду. 

Постанову мотивував тим, що суди зробили передчасний висновок щодо корпоративної природи правовідносин сторін у цій справі, оскільки не встановили підставу видання оскаржуваного наказу.

Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 22 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Визнав незаконним та скасував наказ ПАТ «Аграрний фонд» від 13 березня 2020 року № 53 «Про відсторонення ОСОБА_1 від виконання повноважень директора ДП «Агрофонд-Зерно» та призначення тимчасово виконуючим обов`язки директора ДП «Агрофонд-Зерно» ОСОБА_3.». 

Стягнув з АТ «Аграрний фонд» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 13 березня до 04 грудня 2020 року у розмірі 637 267,44 грн. 

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Київський апеляційний суд постановою від 13 грудня 2023 року апеляційні скарги АТ «Аграрний фонд» та ДП «Агрофонд-Зерно» залишив без задоволення, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року залишив без змін.

09 січня 2024 року АТ «Аграрний фонд» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

15 січня 2024 року ДП «Агрофонд-Зерно» засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою від 29 січня 2024 року Верховний Суд в складі суддів: Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М. відкрив касаційне провадження в справі за касаційними скаргами АТ «Аграрний фонд» та ДП «Агрофонд-Зерно», витребував матеріали цивільної справи із суду першої інстанції, надав строк для подання відзиву на касаційні скарги.

22 грудня 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє Мельников Д. О., через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Верховний Суд ухвалою від 22 лютого 2024 року в складі суддів Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М. відкрив касаційне провадження в справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 , надав строк для подання відзиву на касаційні скарги.

22 лютого 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
Верховний Суд ухвалою від 28 березня 2024 року в складі суддів Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М. зупинив виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року в частині стягнення з АТ «Аграрний фонд» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу не в межах платежу за один місяць до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

11 березня 2026 року судді Сердюк В. В. та Фаловська І. М. заявили самовідвід від розгляду цієї справи.

Верховний Суд ухвалою від 12 березня 2026 року в складі суддів Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М. заяву суддів Верховного Суду Сердюка В. В. та Фаловської І. М. про самовідвід задовольнив. Відвів суддів Верховного Суду Сердюка В. В. та Фаловську І. М. від участі в розгляді справи № 761/13179/20, яку передав на автоматизований розподіл.

Протоколом автоматизованого розподілу судова справа розподілена колегії суддів у складі Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.

31 березня 2026 року судді Верховного Суду Ситнік О. М., Ігнатенко В. М., Карпенко С. О. заявили про самовідвід.

Верховний Суд ухвалою від 31 березня 2026 року в складі суддів Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. заяви суддів Верховного Суду Ситнік О. М., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. про самовідвід задовольнив. Відвів суддів Верховного Суду Ситнік О. М., Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. від участі в розгляді справи № 761/13179/20, яку передав на автоматизований розподіл.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 16 березня 2026 року визначено склад колегії: головуючий-суддя (суддя-доповідач) Мартєв С. Ю., Калараш А. А., Литвиненко І. В.

15 квітня 2026 року суддя Мартєв С. Ю. заявив самовідвід.

Верховний Суд ухвалою від 15 квітня 2026 року в складі суддів Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Литвиненко І. В. заяву судді Верховного Суду Мартєва С. Ю. про самовідвід задовольнив. Відвів суддю Верховного Суду Мартєва С. Ю. від участі в розгляді справи № 761/13179/20, яку передав на автоматизований розподіл.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 29 квітня 2026 року визначено склад колегії: головуючий-суддя (суддя-доповідач) Грушицький А. І., Калараш А. А., Литвиненко І. В.

30 квітня 2026 року судді Грушицький А. І., Литвиненко І. В. заявили самовідвід у справі з тих підстав, що вони вже брали участь у розгляді цієї справи (провадження № 61-18097св20) у складі колегії суддів: Висоцької В. С., Грушицького А. І. (судді-доповідача), Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Ткачука О. С. 
Постановою Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у задоволенні клопотань ДП «Агрофонд-Зерно» та АТ «Аграрний фонд» про закриття касаційного провадження відмовлено. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 серпня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року скасовано, справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У зазначеному судовому рішенні судді Верховного Суду Грушицький А. І., Литвиненко І. В., зробили, зокрема, висновок в цій конкретній справі щодо природи правовідносин сторін у цій справі (визначення юрисдикції).

У поданих касаційних скаргах нарішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року наявні, зокрема, доводи щодо визначення юрисдикції даного спору.

Під час касаційного перегляду справи Верховний Суд має дати відповідь, серед іншого, в тому числі на ці доводи касаційних скарг.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до частини першої статті 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Підпунктами 1, 2 частини 7 статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

Приймаючи присягу, суддя бере на себе зобов`язання, зокрема, безсторонньо, неупереджено та незалежно здійснювати правосуддя.

Підходи до встановлення наявності упередженості та безсторонності суддів викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Мироненко та Мартиненко проти України». У пунктах 66, 67 цього рішення вказано, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності має визначатися для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. 

За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, такі природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ застосування одного із цих критеріїв (підходів) або обох залежить від конкретних обставин, пов`язаних зі спірною поведінкою судді.

ЄСПЛ у рішенні від 03 травня 2007 року у справі «Бочан проти України» вказав, що ЄСПЛ далі нагадує, що «безсторонність» у сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто жоден із членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу.

У Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, зазначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.
Суддя дотримується незалежної позиції як щодо суспільства в цілому, так і щодо конкретних сторін судової справи, в якій він повинен винести рішення. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді (пункти 1.2, 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів).

Згідно з висновком Венеційської Комісії від 11 грудня 2020 року № 1012/2020 для суддів важливим є не лише діяти неупереджено, а й доносити до громадськості сприйняття неупередженості.

Інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Самовідвід дає змогу виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Як зазначає ЄСПЛ, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, § 48).

Ураховуючи, що судді Верховного Суду Грушицький А. І., Литвиненко І. В. брали участь у розгляді цієї справи у суді касаційної інстанції (провадження № 61-18097св20), в якій висловлювали свою правову позицію щодо позову, який є предметом розгляду, наслідком чого стало скасування попередніх судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції із зазначенням причин, підстав та правових норм, які підлягали застосуванню при вирішенні спору, з метою уникнення сумнівів у неупередженості чи об`єктивності суддів, заяву про самовідвід слід задовольнити та передати справу для проведення повторного автоматизованого розподілу.

Керуючись статтями 36, 39, 40 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву суддів Грушицького Андрія Ігоровича, Литвиненко Ірини Вікторівни про самовідвід задовольнити.

Відвести суддів Грушицького Андрія Ігоровича, Литвиненко Ірину Вікторівну від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Аграрний фонд», треті особи: дочірнє підприємство «Агрофонд-Зерно», дочірнє підприємство «Агрофінфонд», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційними скаргами акціонерного товариства «Аграрний фонд», дочірнього підприємства «Агрофонд-Зерно» та ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року.

Справу № 761/13179/20 передати на автоматизований розподіл.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

А. А. Калараш

І. В. Литвиненко