461/8800/25
1-кп/461/274/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.05.2026 р.   м.Львів 

Галицький районний суд м.Львова
у складі:головуючого судді    ОСОБА_1 ,
з участю:секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора       ОСОБА_3 ,,
обвинуваченого    ОСОБА_4 ,
його законного представника    ОСОБА_5 ,
захисника    ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження, № 12025141360001317 від 17.07.2025 рокупро обвинувачення:

ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Середнє Ужгородоського району Закарпатської області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Неповнолітній  ОСОБА_4 , 12липня 2025 року, у період часу з 13 години 00 хвилин до 16 години 00 хвилин, перебуваючи за адресою: м. Львів. вул. Підмурна, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), діючи з корисливих мотивів та з метою власного безпідставного збагачення, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер вчинюваних дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, в умовах воєнного стану, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав у потерпілого  ОСОБА_7  срібний ланцюжок вагою 15 г, вартістю 3000 грн та мобільний телефон марки Apple iPhone 15 Pro max, 512 ГБ, колір «Blue Titanium» (IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ), вартістю 65998 грн, у якому знаходилась SIM-карта з номером НОМЕР_3 , та на якому була налаштована функція безконтактної оплати «ApplePay» з прив`язкою до банківських рахунків № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 .
В подальшому, за допомогою викраденого мобільного телефону,  ОСОБА_4 12 липня 2025 року у період часу з 13 години 00 хвилин по 13 липня 2025 року 07 годину 27 хвилин таємно викрав з банківських рахунків потерпілого  ОСОБА_7  грошові кошти в сумі 18 252 грн, шляхом зняття готівки та розрахунку за товари і послуги, після чого розпорядився викраденим майном на власний розсуд.
Вказаними умисними та протиправними діями  ОСОБА_4  завдано потерпілому  ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 87250 грн.
Таким чином ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч.4ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений  ОСОБА_4 ,після роз`яснення суті обвинувачення, визнавши себе винним, підтвердиввищезазначені обставини та надав суду показання про те, що все викладене в обвинувальному акті відповідає дійсності та ним не оспорюється. У вчиненому щиро розкаявсята просивсуд суворо його не карати, вказавши, що повністю усвідомив протиправність своїх дій. 
Потерпілий  ОСОБА_7 подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, також зі змісту вказаної заяви вбачається, що при призначенні покарання покладається на розсуд суду.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно усіх фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що сторонами провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, роз`яснивши обвинуваченому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про винуватість  ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.
Дії обвинуваченого  ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, оскільки останній вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану.
Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
При цьому, суд враховує положення ч.1,2 ст.50 КК України, згідно яких, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Визначаючи вид та розмір покарання  ОСОБА_4 , суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави, як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.
Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.
Призначаючи покарання обвинуваченому  ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та обставини, при яких таке вчинено.
Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнає щире каяття, повне визнання вини та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім. Обставин, що обтяжують покарання - не встановлено. 
Щодо особи обвинуваченого, то встановлено, що  ОСОБА_4 , на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, раніше не судимий.
Згідно ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
У висновку досудової доповіді представника Личаківського РВ філії ДУ «Центр пробації» у Львівській області  ОСОБА_9  від 01.04.2026 року вказано наступне: «можливе виправлення без ізоляції без суспільства».
Згідно із ч. 5 ст. 314-1 КПК України досудова доповідь не може використовуватися у кримінальному провадженні як доказ винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, але згідно із ч. 1 цієї статті метою досудової доповіді є забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання.
Згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Під час судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення ним кримінального правопорушення, рівень його суспільної небезпеки, наслідки суспільно-небезпечних діянь, особу обвинуваченого, спосіб життя, ймовірність вчинення ним нових кримінальних правопорушень, зважено на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності. 
Суд вважає, що з огляду на поведінку обвинуваченого, його відношення до вчиненого, повне усвідомлення своєї вини, каяття ОСОБА_4 є щирими та такими, що викликає у них жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки. 
З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що у даному кримінальному провадженні наявна сукупність пом`якшуючих обставин, прямо передбачених законом, у поєднанні з індивідуальними даними про особу обвинуваченого, які у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та рівень суспільної небезпечності обвинуваченого. 
При призначенні більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ст. 69 КК України), обвинуваченому, суд враховує наявність зв`язку між пом`якшуючими обставинами і метою та мотивами вчинення кримінального правопорушення, його поведінкою під час вчинення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину.
Така позиція суду узгоджується із позицією, викладеною у постанові ВС у справі №591/2221/19 (провадження №51-4503км19) від 30.03.2020 та постанові ККС ВС від 07.02.2023 у справі №187/1548/15-к. 
Таким чином, з врахуванням положень наведених у п. 8 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7, обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого  ОСОБА_4 , його щирого каяття, визнання вини, те, що на момент вчинення кримінального правопорушення був малолітньою особою, є особою ромської національності, які на території м. Львова перебувають без постійного місця проживання, вчинення останнім кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких життєвих обставин, зокрема те, що батько обвинуваченого з його слів помер, а матір та старший брат відбувають покарання за вчинення аналогічних злочинів, відсутність доходів, наявність пом`якшуючих обставин наведених вище, та його ставлення до скоєного, суд вважає, що досягнення мети покарання, встановленої ч. 2 ст. 50 КК України, а саме виправлення засудженого та призначення покарання, можливе із застосуванням положень ч. 1ст. 69 КК України, тобто призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинене кримінальне правопорушення.
З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що обвинуваченому  ОСОБА_4  лід призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ст.69 КК України, оскільки виправлення останнього, на думку суду, можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Витрат на проведення експертиз у кримінальному провадженні немає. 
Цивільний позов не заявлявся.
Питання речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись ч.3 ст.349, ст. 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, - 

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4  визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України - у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
Строк відбування покарання  ОСОБА_4  рахувати з часу звернення даного вироку до виконання.
Речові докази, а саме:
CD-R та DVD-R диски - залишити при матеріалах справи.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя       ОСОБА_1