Справа № 638/7182/26
Провадження № 2/638/7150/26
РІШЕННЯ
Іменем України

02 липня 2026 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Латки І.П.,
за участю секретаря судового засідання Мяснянкіної Г.П.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

в с т а н о в и в :
У квітні 2026 року позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на його користь додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 27705,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони мають спільних дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Шлюб між сторонами розірваний, діти проживають разом з позивачем відповідно до заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.04.2024 року у справі № 638/12644/23, яким також з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 від всіх видів її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 травня 2024 року та до досягнення старшою дитиною повноліття.
В подальшому, будучи ще неповнолітньою старша донька ОСОБА_3 вступила до вищого учбового закладу з метою отримання освіти, у зв`язку з чим позивачем в інтересах було укладено зНаціональним юридичним університетом ім. Я Мудрого Договір про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців № K04/D8/15 від 11.08.2025 року. На виконання умов вказаного вище договору позивачем одноособово було сплачено грошові кошти за перший рік навчання в розмірі 55410,00 грн. Матір дитини ОСОБА_2 жодної фінансової участі в частині оплати послуг із здобуття освіти не приймала, що зумовило потребу у зверненні до суду з цим позовом, предметом якого є стягнення половини понесених витрат на навчанні старшої доньки в розмірі 27705,00 грн, тоді як всі інші супутні витрати, пов`язані із навчанням (канцелярія, кишенькові кошти, одяг, платні курси та підписки), позивач залишає за собою.
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 проти позовних вимог заперечувала з тих підстав, що для застосування положень ст. 185 СК України необхідною є наявність саме особливих обставин, які повинні бути належним чином доведені позивачем. Водночас, позивачем не доведено існування будь-яких особливих обставин у розумінні ст. 185 СК України. Сам по собі факт навчання дитини у закладі вищої освіти на контрактній формі не є безумовною підставою для стягнення додаткових витрат на дитину та не свідчить про наявність особливих обставин, оскільки до справи не надано зокрема доказів необхідності саме платної форми навчання та необхідності понесення таких витрат. Коли дитина підбирала для вступу навчальний заклад на платній формі навчання, то саме позивач взяв на себе обов`язок оплати такого навчання. Фактично позивачем надано лише договір про навчання та документ про оплату, що саме по собі не свідчить про наявність підстав, передбачених ст. 185 СК України. Крім того, позивач самостійно прийняв рішення щодо платної форми навчання та одноосібно уклав відповідний договір, що безумовно свідчить про можливість з його боку нести такі додаткові витрати. Відповідачка наголошує, що з нею не погоджували питання вибору навчального закладу та визначення форми навчання та окремо вартості такого навчання. Таким чином, позивач фактично одноособово створив фінансові зобов`язання, а після цього звернувся до суду з вимогою про компенсацію половини понесених ним витрат. 
Також відповідач просила врахувати, що на утримання дитини вже стягуються аліменти на підставі окремого судового рішення. Аліменти є формою участі батьків у забезпеченні потреб дитини, у тому числі витрат на її розвиток, навчання та повсякденне забезпечення. Додаткові витрати, передбачені ст. 185 СК України, мають виключний характер та можуть бути стягнуті лише за наявності доведених особливих обставин. При розгляді справи просила врахувати постанови Верховного Суду від 26.08.2020 у справі № 336/1488/19, від 12.01.2022 у справі № 545/3115/19, від 31.01.2020 у справі № 205/4245/17.
Крім того відповідач зазначила, що навіть у випадку встановлення підстав для часткового задоволення позову, суд зобов`язаний врахувати: вже існуюче стягнення аліментів; відсутність погодження додаткових витрат; недоведеність особливих обставин; принцип розумності та співмірності. Окремо звернула увагу, що дитина ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто досягла повноліття, а питання утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання, регулюється іншими нормами Сімейного кодексу України, зокрема ст. 199 СК України, та потребує окремого доказування.
Ухвалою суду від 09 квітня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомлення сторін про судове засідання.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві.
Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстровану шлюбі з 18.06.2005. 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2019 року у справі № 638/13261/19 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 18.06.2005 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 874 розірвано.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 03.06.2008, актовий запис про народження № 2293 від 03.06.2008.
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.04.2024 у справі № 638/12644/23, яке набрало законної сили 21 травня 2024 року, визначено місце проживання неповнолітніх дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з їхнім батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.08.2024 у справі № 638/9322/24, яке набрало законної сили 05 вересня 2024 року, стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_7 в розмірі 1/3 від всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 травня 2024 та до досягнення старшою дитиною повноліття.
17 вересня 2024 року Шевченківським ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № 76061042 щодо примусового виконання виконавчого листа № 638/9322/24, виданого 12.09.2024 Дзержинським районним судом м. Харкова.
11 серпня 2025 року між Національним юридичним університетом імені Ярослава Мудрого, з однієї сторони, та замовником освітньої послуги – ОСОБА_1 , з іншої сторони для здобувача освіти – ОСОБА_3 , укладено Договір № K04/D8/15 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців, предметом якого є фінансові зобов`язання замовника щодо оплати освітньої послуги, що надається здобувачу освіти закладом освіти (п. 2 Розділу І Договору).
Відповідно до п. 2 Розділу ІІІ Договору вартість платної освітньої послуги за роками навчання становить: 55410,00 гривень за 2025-2026 навчальний рік.
Згідно з п. 5 Розділу ІІІ Договору замовник вносить плату за перший рік навчання у розмірі 27705 гривень у строк не пізніше п`яти днів після дня зарахування на навчання до університету (за перший семестр) та не пізніше 01 лютого (за другий семестр).
13 серпня 2025 року ОСОБА_1 сплатив на банківський рахунок Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого грошові кошти у розмірі 55410,00 грн з призначенням платежу: «Сплата за навчання ОСОБА_3 , НАУ ім. Ярослава Мудрого, факультет юстиції, 1 курс, 2025-2026 навчальний рік, згідно контракту № K04/D8/15», що підтверджується платіжною інструкцією № 201 від 13.08.2025.
Відповідно до Довідки № 3218 від 16.10.2025, за підписом декана факультету юстиції, ОСОБА_3 є студенткою 04-25-05 групи 1 курсу першого (бакалаврського) рівня вищої освіти факультету юстиції Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого; спеціальність D8 «Право»; зарахована наказом ректора № 443-С від 11.08.2025; розрахунковий строк виконання освітньої програми: 01.09.2025-30.06.2029; форма фінансування - за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб; форма здобуття освіти – денна.
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України передбачено, що при вирішенні будь - яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17.
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті фактичних обставин справи, суд зазначає наступне.
Як встановлено, сторони є батьками ОСОБА_3 . Факт розірвання шлюбу між сторонами жодним чином не впливає на їх права та обов`язки щодо дитини, зокрема на обов`язок з утримання дитини, в тому числі нести додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами, як то розвиток здібностей дитини.
Позивачем належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами підтверджено, що до досягнення дитиною повноліття, а саме у серпні 2025 року, ним понесено додаткові витрати на дитину, а саме оплата освітньої послуги у закладі вищої освіти - Національному юридичному університеті імені Ярослава Мудрого у розмірі 55410,00 грн.
Вирішуючи питання про те, чи є оплата такої освітньої послуги додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини), в розумінні ст. 185 СК України, суд враховує, що п. 10 Розділу IV Порядку прийому на навчання для здобуття вищої освіти в 2025 році, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України 10 лютого 2025 року № 168, конкурсний бал для вступу на основі ПЗСО та НРК5 не може бути менше ніж 150 балів для спеціальності D8 «Право», на яку вступила дитина сторін.
При цьому, вказаний Порядок містить вимоги щодо мінімального конкурсного балу у 150 балів лише щодо вичерпного переліку спеціальностей (C3 «Міжнародні відносини», D4 «Публічне управління та адміністрування», D8 «Право», D9 «Міжнародне право», I1 «Стоматологія», I2 «Медицина», I3 «Педіатрія», I4 «Медична психологія», I8 «Фармація (за спеціалізаціями)»), тоді як не містить подібних обмежень до решти спеціальностей. Відтак, сам по собі факт вступу дитини на одну з перелічених спеціальностей, є свідченням того, що така дитина має певні здібності, які потребують розвитку, відтак витрати, понесені на їх розвиток, є такими, що підпадають під ознаки ст. 185 СК України.
Висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 26.08.2020 у справі № 336/1488/19, від 12.01.2022 у справі № 545/3115/19, від 31.01.2020 у справі № 205/4245/17, є нерелевантними, оскільки правовідносини у цій справі не є подібними з правовідносинами у справах, в яких вони були викладені, з огляду на суттєві розбіжності у фактичних обставинах справи.
Так, за обставинами справи № 336/1488/19 дитина сторін навчалася за кордоном, у зв`язку з чим матір дитини понесла витрати на навчання, дорогу до Канади та інформаційні витрати. З огляду на встановлені обставини справи касаційний суд виснував, що навчання з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини; крім того, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини за кордоном при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти.
На відміну від обставин справи № 336/1488/19, у справі, що розглядається, дитина сторін вступила до ЗВО з метою здобуття вищої освіти, а не професійної; дитина навчається в Україні в державному ЗВО на контрактній формі навчання.
При цьому, слід враховувати, що на час прийняття постанови від 26.08.2020 у справі № 336/1488/19, відомчі накази Міністерства освіти та науки України не містили настільки суттєвих обмежень щодо розміру конкурсного балу при вступі на певні спеціальності, що в будь-якому випадку свідчить про нерелевантність таких висновків Верховного Суду по відношенню до справи, що розглядається, з огляду на історичний контекст правового регулювання суспільних відносин, що стосуються здобуття вищої освіти.
За обставинами справи № 545/3115/19 спір щодо стягнення додаткових витрат на дитину стосувався понесених позивачем витрат на путівки в дитячий заклад оздоровлення та відпочинку, на абонемент у басейн, на ремонт технічних пристроїв, на літній заклад, на лікування, на секції та позашкільні заклади, тоді як у справі, що розглядається, спір стосується стягнення витрат, понесених на оплату освітньої послуги в закладі вищої освіти.
Предмет спору у справі № 205/4245/17 стосувався усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення.
Судом враховано, що 31 січня 2020 року (дата вказана відповідачем у відзиві) Касаційним цивільним судом постанові по справі № 484/2230/17 зроблено висновок про те, що придбання шкільного одягу, взуття та шкільного приладдя не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Тобто, спір у цій справі не стосувався стягнення половини витрат на оплату освітньої послуги в закладі вищої освіти.
Надаючи оцінку доводам відповідача про те, що позивач не погоджував з нею питання вибору навчального закладу, визначення форми навчання та вартості такого навчання, суд враховує встановлені підзаконними нормативно-правовими актами особливості вступної кампанії у заклади вищої освіти, яка щороку завершується не пізніше початку навчального року (до 01 вересня). Судом встановлено, що дитина позивачів набрала не менше 150 конкурсних балів, мала право на вступ до ЗВО за спеціальністю D8 «Право», та мала обмежений час на вибір ЗВО та укладання контракту. Відтак, погодження зазначених відповідачем умов, могло порушити гарантоване чинним законодавством та міжнародними договорами право дитини позивачів на здобуття вищої освіти. На переконання суду, самостійно укладаючи договір із ЗВО, позивач дотримався розумного балансу між інтересами дитини та матері, враховуючи відсутність підстав вважати, що умови укладеного ним договору не відповідають загальним засадам цивільних правовідносин (справедливості, розумності та добросовісності). 
Крім того, суд враховує, що відповідач, будучи матір`ю ОСОБА_3 , яка у 2025 році була неповнолітньою, усвідомлюючи здобуття нею у 2025 році повної загальної середньої освіти та пов`язану з цим ймовірність подальшого вирішення питання про здобуття вищої освіти дитиною, повинна була проявити розумну зацікавленість у планах та потребах своєї дитини, спільно з позивачем як батьком дитини вирішувати питання, пов`язані з навчанням дитини, розвитком її здібностей. Відповідачем на надано доказів, що вона влітку 2025 році намагалася взяти участь у вирішенні питань, пов`язаних зі здобуттям її дочкою вищої освіти, а позивач, зловживаючи своїми правами, чинив перешкоди відповідачу у цьому, діяв на шкоду відповідачу.
З урахуванням викладеного, виходячи зі встановленої у ст. 141 СК України рівності обов`язків батьків щодо дитини, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина понесених ним у розмірі 55410,00 грн додаткових витрат на розвиток здібностей дитини - ОСОБА_3 , пов`язаних з оплатою освітньої послуги в НЮУ імені Ярослава Мудрого, тобто 27705,00 грн.
На підставі ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Керуючись ст. 4, 10, 12-13, 76-81, 89, 131, 141, 223, 259, 263-265, 268, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини – задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 , додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 27705,00 грн (двадцять сім тисяч сімсот п`ять гривень 00 копійок).
Стягнути із ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 , на користь держави судовий збір у розмірі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок).
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення суду буде складено 07 липня 2026 року.

Суддя І.П. Латка