Справа № 466/736/26
Провадження № 2/466/1699/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
02 липня 2026року м. Львів
Шевченківський районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді Свірідової В.В.
при секретарі Солиган М.Р. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
встановив:
представник позивача Товариства з обмеженою відповідальність «Споживчий центр» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 13950,00грн.
В обґрунтування вимог зазначає, що 14.05.2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферту) № 14.05.2025-100001841, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 4500,00 грн на визначений договором строк. Кредитні кошти були перераховані відповідачу у встановленому договором порядку, що підтверджується квитанцією про видачу коштів. Умовами договору передбачено обов`язок позичальника своєчасно повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі у строки та в порядку, визначені договором.
Водночас відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим допустив прострочення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором. Станом на дату подання позову за відповідачем обліковується заборгованість у загальному розмірі 13950,00грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту, процентами, комісіями та неустойкою.
Позивач зазначає, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, однак відповідач заборгованість не погасив, у зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 03.03.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін.(а.с.51).Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження.
Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача.
Відповідач будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки засобами мобільного зв`язку  в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву не подав.
Окрім того, інформація щодо даної справи розміщена в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://sh.lv.court.gov.ua/sud1328/
Будь-яких письмових заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості достеменно встановити його правову позицію щодо предмета спору.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За таких обставин, відповідно до ч.1ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит".
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між ТОВ «Споживчий центр» та  ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферту) № 14.05.2025-100001841 (а.с.25-38).
Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Договір підписаний відповідачем електронним підписом - одноразовим ідентифікатором, таким же одноразовим ідентифікатором підписаний додаток № 1 до Договору - заявку. Отже, позичальник здійснив дії, спрямовані на укладення кредитного договору, які є предметом позову. 
Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних праві обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Положенням ч.1ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Відповідно до умов договору ОСОБА_1 надано кредит у розмірі – 4500,00грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 14.05.2025 строком на 140 днів. Дата повернення (виплати) кредиту – 30.09.2025. Продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування та строку виплати кредиту передбачена. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту становить 20% від суми Кредиту та дорівнює 900 грн. 00 коп. Неустойка: 45 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Згідно п. 3.1. договору за цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію.
Пунктом 3.2. встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. 
Згідно з п. 4.1 Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5168-74XX-XXXX-8990.
Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Відповідно до Договору від 14.05.2025 та квитанції про перерахунок коштів кредитором надано позичальнику кредит у розмірі 4500 грн., ОСОБА_1 14.05.2025 отримав кредитні кошти у розмірі 4500,00 грн.(а.с.15). 
Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією про перерахунок коштів від 14.05.2025 р., яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», а відтак – належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу.
В свою чергу ОСОБА_2 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову, утворилась заборгованість у розмірі 13950 грн., що складається з: Тіла кредиту - 4500 грн. Процентів - 6300 грн. Комісії (пов`язаної з наданням кредиту) - 900 грн. Неустойки - 2250 грн.
Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору. 
Судом встановлено, що тіло кредиту у розмірі 4500,00 грн відповідачем не повернуте. Відповідно до статей 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит у строк та в порядку, визначені договором. Доказів повернення отриманих коштів або часткового погашення основної суми боргу відповідач суду не надав, у зв`язку з чим вимога про стягнення тіла кредиту є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Умовами кредитного договору передбачено нарахування процентів за користування кредитом за фіксованими процентними ставками, а саме: процентною ставкою у розмірі 1 % за кожен день користування кредитом.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 536 ЦК України за користування грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. 
Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Зазначені умови відповідають вимогам статей 536, 1056-1 ЦК України та Закону України «Про споживче кредитування», а також не передбачають односторонньої зміни процентної ставки. Розрахунок процентів, наданий позивачем, містить детальний облік періодів користування кредитом та сум нарахувань і відповідачем не спростований. Станом на дату звернення до суду заборгованість за процентами становить 6300,00грн, що підтверджується матеріалами справи, а тому підлягає стягненню.
Судом встановлено, що умовами договору передбачено комісію за надання кредиту у розмірі 20 % від суми кредиту, що становить 900,00 грн.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», комісії, пов`язані з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, входять до складу загальних витрат за споживчим кредитом і можуть бути передбачені договором.
Суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17, відповідно до якої умови договору щодо встановлення плати за управління кредитом або його обслуговування не є нікчемними та можуть бути визнані недійсними лише у разі їх оспорювання, чого відповідачем у цій справі здійснено не було. Отже, вимоги про стягнення комісії за надання кредиту та комісії за обслуговування кредитної заборгованості є законними та підлягають задоволенню.
Судом встановлено, що кредитний договір укладено після набрання чинності змінами, внесеними Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 до Закону України «Про споживче кредитування», якими з 24 січня 2024 року дозволено нарахування неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язань за договорами споживчого кредиту.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою є грошова сума, яку боржник зобов`язаний сплатити кредиторові у разі порушення зобов`язання. Умовами договору передбачено нарахування неустойки у розмірі 45,00 грн за кожен день прострочення, що не суперечить чинному законодавству.
Суд також враховує принципи подолання колізій у праві (lex specialis derogat generali, lex posterior derogat priori) та дійшов висновку, що у даному випадку підлягають застосуванню норми Закону України «Про споживче кредитування» як спеціального та чинного на момент укладення договору. Враховуючи наведене, вимога позивача про стягнення неустойки у розмірі 2250,00 грн є правомірною та підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Підписавши кредитний договір відповідач підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, комісії та неустойки у разі їх наявності , розуміє та зобов`язується їх виконувати.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 зауважила, що немає підстав вважати умову конкретного кредитного договору про встановлення плати за управління кредитом нікчемною ані з огляду на приписи статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ані з огляду на приписи статті 228 ЦК України. Ця умова є недійсною як оспорювана. 
У ч.1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно ч.1ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частина 1ст.612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до умов договору дата повернення (виплати) кредиту – 24.11.2025. У цей строк відповідач зобов`язаний був повернути ТОВ «Споживчий центр» грошові кошти та проценти за користування ними. 
Зобов`язання припиняється належним виконанням (ч. 1 ст. 599 ЦК України). 
Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 14.05.2025 100001841 від 14.05.2025р. заборгованість становить 13950 грн., що складається з: Тіла кредиту - 4500 грн. Процентів - 6300 грн. Комісії (пов`язаної з наданням кредиту) - 900 грн. Неустойки - 2250 грн. (а.с. 16-21). 
Правильність наданих позивачем розрахунків заборгованості не спростована відповідачем в установленому законом порядку, вказаний розрахунок суд приймає до уваги як належний та допустимий доказ. У спростування, зазначених представником позивача доводів, відповідачем будь-яких доказів не надано.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 не виконує взяті на себе зобов`язання належним чином, що спричинило виникнення заборгованості за Кредитним договором.
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Дані обставини підтверджуються долученими до матеріалів справи письмовими доказами.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 14 липня 2020 року у справі № 367/4970/13-ц (провадження № 61-19992св), заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахованої банком, боржник та його представник не надали доказів, які б спростовували факт надання кредиту у розмірі, визначеному кредитним договором, та розмір заборгованості, що є процесуальним обов`язком боржника.
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 8 липня 2020 року у справі № 464/4985/15-ц (провадження № 61-43538св18), доводи про ненадання позивачем належних доказів розміру заборгованості є безпідставними, оскільки матеріали справи містили розширений розрахунок заборгованості, а боржник не надав доказів, які б спростовували його правильність.
Крім того, у постанові від 2 липня 2020 року у справі № 753/16745/15-ц (провадження № 61-40036св18) Верховний Суд підтримав висновок суду апеляційної інстанції про те, що розрахунок заборгованості узгоджується зі змістом договору та є належним доказом.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом .
Згідно з ст.ст.76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» є законними, обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, а відповідач доказів належного виконання зобов`язань або спростування розрахунку заборгованості суду не надав.
Крім того, в силу дії 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати понесені витрати, судовий збір в розмірі 2 662,40грн.
Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 81, 89,141, 247 ч.2, 258-259, 263-265, 268, 280-284,352, 354 ЦПК України, суд, - 
ухвалив:
позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за Кредитним договором № 14.05.2025-100001841 від 14.05.2025 у розмірі 13 950,00 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір у розмірі 2 662,40 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 02.07.2026р.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР", адреса 01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 133а, ЄДРПОУ 37356833.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , Адреса: АДРЕСА_1 .

  Суддя	  	 В.  В.  Свірідова