Справа № 542/289/26
Провадження № 2/542/383/26

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

15 червня 2026 року селище Нові Санжари
Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді – Кашуби М.І.,
за участю секретаря судового засідання Журавель О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Нові Санжари цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, –
в с т а н о в и в :
До Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_1 звернувся представник ТОВ «Свеа фінанс» та просив стягнути з відповідача заборгованість за договором № 1959898 від 16.12.2024 у розмірі 38 192,00 грн, судові витрати у справі.
У позовній заяві позивач зазначив, що 16.12.2024 між ОСОБА_1 та ТОВ «Селфі кредит» було укладено договір № 1959898. На виконання умов вказаного договору позикодавцем було перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 7700,00 грн.
Вказав, що 30.06.2025 між ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «Свеа фінанс» було укладено договір факторингу № 01.02-18/25. За умовами вказаного договору ТОВ «Селфі кредит» передало ТОВ «Свеа фінанс» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі по договору № 1959898 від 16.12.2024, укладеному між ОСОБА_2 та ТОВ «Селфі кредит».
Зазначив, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 38 192,00 грн, з яких тіло кредиту – 7 700,00 грн, заборгованість по відсотках – 15 092,00 грн та пеня – 15 400,00 грн.
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 19.03.2026 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 09.04.2026 витребувано від ТОВ «Свеа Фінанс» оригінал письмового доказу - реєстр боржників до договору факторингу № 01.02-18/25 від 30.06.2025, або належним чином завірену копію реєстру боржників, за яким відступлено право вимоги саме до відповідача та саме за договором факторингу № 01.02-18/25 від 30.06.2025, виготовленим, зокрема, з вилученням або знеособленням відомостей про інших боржників.
У судове засідання представник позивача не з`явилася, у позовній заяві просила розгляд справи проводити без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. 
Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день та час судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи чи відзиву на позов не надав.
Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися.
Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Встановлено, що 16.12.2024 між ОСОБА_1 та ТОВ «Селфі кредит» було укладено договір № 1959898 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» (а.с. 9-15). За умовами договору сума кредиту становить 7700,00 грн, строк кредитування – 365 днів. Умовами кредитного договору визначено тип процентної ставки – фіксована, стандартна процентна ставка становить 1 % в день та застосовується у межах строку кредиту вказаного в п. 1.3 цього договору (п. 1.5), орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом – 3422,24 % (п. 1.9). Згідно з п. 2.1. кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_1 .
Договір про надання споживчого кредиту за продуктом NewShort» підписано відповідачем з використанням кваліфікованого електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Х589».
На обґрунтування отримання відповідачем кредитних коштів позивачем, надано лист ТОВ «Пейтек Україна» щодо перерахування 16.12.2024 грошових коштів у розмірі 7700,00 грн на картку НОМЕР_1 , код авторизації – 536470 (а.с. 32).
Надаючи оцінку зазначеним доказам у справі, суд враховує, що електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. На цю обставину звернула увагу Велика палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про доведеність матеріалами справи факту укладення між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «Селфі Кредит» договору про надання споживчого кредиту та отримання відповідачем кредитних коштів.
На обгрунтування наявності заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором позивачем надано розрахунок заборгованості, згідно з яким станом на 30.06.2025 заборгованість становить 38 192,00 грн, з яких заборогованість по тілу кредиту становить 7 700,00 грн, заборгованість за відсотками – 15 092,00 грн, штрафними санкціями – 15 400,00 грн (а.с. 29-31).
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), ч. 2 ст. 530 ЦК України визначено, якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки установлені договором або законом.
Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Встановлено, що в обґрунтування позовних вимог та, в свою чергу, наявності у позивача права грошової вимоги до відповідача, позивач посилався на договір факторингу № 01.02-18/25, укладений 30 червня 2025 року між ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «Свеа фінанс».
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За частиною першою статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до частини першої статті 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Таким чином, у Цивільному кодексі України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. 
У свою чергу, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме кредитне зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Відповідно до положень ст. 1077- 1079 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Дослідивши наданий до позовної заяви договір факторингу № 01.02-18/25, укладений 30 червня 2025 року між ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «Свеа фінанс», суд встановив.
Відповідно до п. 2.1 вказаного договору факторингу клієнт відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимог фінасування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором. 
Як вбачається з п. 1.1. договору факторингу, реєстр боржників – погоджений сторонами перелік Боржників, їх Кредитних договорів, Права вимог за якими відступаються за цим договором, особистих даних і розмірів грошових зобов`язань кожного з них із зазначенням суми заборгованості, а також інших даних у разі їх наявності у клієнта, за формою, наведеною в Додатку 1 до цього договору.
Відповідно до п. 2.3 договору факторингу, реєстр боржників в електронному вигляді (з основною інформацією за кредитними договорами) підписується уповноваженими представниками сторін з накладенням кваліфікованого електронного підпису та є невід`ємною частиною цього договору. Реєстр боржників (розширений) на електронному носії (з додатковою інформацією за кредитними договорами) за змістом основних даних щодо кредитних договорів не повинен містити розбіжностей зі змістом даних у реєстрі боржників в електронному вигляді, підписаному сторонами з накладенням кваліфікованого електронного підпису. У випадку розбіжностей між інформацією, що наведена у Реєстрі боржників в електронному вигляді та Реєстру боржників (розширений) на електронному носії, перевагу має інформація Реєстру боржників в електронному вигляді.
Згідно з п 4.1 та 4.2 вказаного договору факторингу визначено, що сторони домовились, що фінасування (ціна договору) складає 4 268 802,76 грн. Фактор сплачує клієнту фінансування, шляхом перерахування клієнту грошових коштів у сумі, що зазначена у п. 4.1 договору на рахунок клієнта, вказаний у розділі 14 цього договору протягом 3 банківських днів з момента підписання сторонами цього договору.
Відповідно до платіжної інструкції від 01.07.2025 ТОВ «Свеа фінанс» було сплачено грошові кошти на рахунок ТОВ «Селфі кредит» за договором факторингу № 01.02-18/25 від 30.06.2025 у розмірі 4 268 802,76 грн за реквізитами, зазначеними у розділі 14 договору факторингу (а.с. 45).
Згідно з п. 2.3 договору факторингу, реєстр боржників (розширений) на електронному носії (з додатковою інформацією за кредитними договорами) за змістом основних даних щодо кредитних договорів не повинен містити розбіжностей зі змістом даних у реєстрі боржників в електронному вигляді, підписаному сторонами з накладенням кваліфікованого електронного підпису. У випадку розбіжностей між інформацією, що наведена у Реєстрі боржників в електронному вигляді та реєстру боржників (розширений) на електронному носії, перевагу має інформація реєстру боржників в електронному вигляді.
Водночас, звертаючись до суду з цим позовом, позивачем не було надано до суду Реєстр Боржників за кредитними договорами до Договору факторингу № 01.02-18/25, за яким до ТОВ «Свеа Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №1959898 від 16 грудня 2024 року.
Тобто позивачем не надані докази на підтвердження того, що первісним кредитором ТОВ «Селфі Кредит» були відступлені ТОВ «Свеа Фінанс» за плату права вимоги саме до відповідача ОСОБА_1 , які виникли саме на підставі договору про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 1959898 від 16 грудня 2024 року.
При цьому, на підтвердження позовних вимог представником позивача до позовної заяви було долучено реєстр боржників до договору факторингу № 01.02-18/25 від 30.06.2025, у якому відсутня інформація щодо відповідача ОСОБА_1 .
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу позову, а саме: доказів виникнення прав і обов`язків за договором факторингу та доказів наявності у позивача права грошової вимоги саме до відповідача, тому відсутні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Свеа фінанс» заборгованості за договором № 1959898 про надання споживчого кредиту за продуктами «NewShop» від 16.12.2024.
Разом з тим, ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21.05.2026 витребовувався від ТОВ «Свеа Фінанс» оригінал письмового доказу - реєстр боржників до договору факторингу № 01.02-18/25 від 30.06.2025, або належним чином завірена копія реєстру боржників, за яким відступлено право вимоги саме до відповідача та саме за договором факторингу № 01.02-18/25 від 30.06.2025, виготовленим, зокрема, з вилученням або знеособленням відомостей про інших боржників та роз`яснено позивачу наслідки неподання учасником справи доказів, витребуваних судом.
Однак позивачем не надано до суду вказаний доказ.
Суд, за правилами ч. 10 ст. 84 ЦПК України здійснив розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу позову, а саме: доказів виникнення прав і обов`язків за договором факторингу та доказів наявності у позивача права грошової вимоги саме до відповідача, тому відсутні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Свеа Фінанс» заборгованості за договором № 1959898 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShop» від 16.12.2024.
При цьому, з огляду на висновки суду про відсутність у позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором № 1959898 від 16.12.2024, суд не надає оцінку обгрунтованості позовних вимог щодо укладення відповідачем кредитного договору, отриманих ним кредитних коштів та розміру заборгованості.
За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову ТОВ «Свеа Фінанс».
Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 223, 263-265 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в:
Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частин рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа фінанс» ЄДРПОУ 37616221, місцезнаходження: вул. Іллінська, 8, м. Київ, 04070; 
відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Новосанжарського районного суду 
Полтавської області Кашуба М.І. 

Повний текст рішення виготовлено 15.06.2026.