УХВАЛА

04 травня 2026 року
м. Київ

справа № 456/1307/25
провадження № 61-5559ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., розглянувши касаційну скаргу Львівської обласної прокуратури на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 вересня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 березня 2026 року в справі за позовом  ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про відшкодування шкоди,
встановив:
У березні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Львівської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданою йому незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, та просив стягнути на його користь 603 733, 34 грн моральної шкоди та 107 000, 00 грн витрат, які пов`язанні з наданням йому юридичної допомоги у кримінальному провадженні. 
Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 вересня 2025 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 03 березня 2026 року, позов задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди за період з 24 березня 2021 року по 16 травня 2024 року в розмірі 301 866, 67 грн.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу, понесені під час кримінального провадження, у розмірі 104 000, 00 грн.
У задоволенні решти вимог відмовлено.
24 квітня 2026 року курівник Львівської обласної прокуратури - Мерет М. Д. через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 вересня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 березня 2026 року в вказаній справі.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний 
Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Частиною першою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, 
яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята 
статті 19 ЦПК України).
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» встановлено, що з 01 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 328, 00 грн.
Ціна позову в цій справі становить 710 733, 34 грн, що станом на 01 січня 2026 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328, 00 грн * 250 = 832 000, 00 грн).
Заявник у касаційній скарзі посилається на підпункти «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки формування обґрунтованої правової позиції та сталої судової практики є призначенням Верховного Суду, а такий підхід дозволяє реалізувати завдання Верховного Суду, як суду, що розглядає найважливіші для суспільства та держави справи.
Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, 
що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним 
або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі 
її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.
Проте представником заявника не наведено переконливих доводів стосовно того, в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовано не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння 
та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.
Крім того, посилання на застосування судами норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому таке посилання саме по собі не вказує на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики.
Вжите законодавцем словосполучення «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси широкого кола фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей, девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України, тощо.
Проте касаційна скарга не містить належного обґрунтування, яке б свідчило про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи і вказувало б на те, що предмет спору у цій справі стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства.
Інших підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких суд міг би визнати оскаржувані судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню, у касаційній скарзі не зазначено та не обґрунтовано.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму 
для працездатних осіб, і вони не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягають окремому розгляду клопотання заявника про зупинення виконання судових рішень та поновлення строку на їх касаційне оскарження. 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої 
статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ухвалив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Львівської обласної прокуратури на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19 вересня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 березня 2026 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про відшкодування шкоди.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко