УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 1309/9120/12 
провадження № 61-4241ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Пархоменка П. І., суддів Гудими Д. А., Краснощокова Є. В. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження
за касаційною скаргою  ОСОБА_1  на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 22 вересня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 березня 2026 року
у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державних виконавців та органу примусового виконання Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції,
постановив ухвалу про таке:
1. У листопаді 2024 року ОСОБА_1 (далі - скаржник) звернувся до суду зі скаргою на дії/бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Мельника Ю. Р. (далі - державний виконавець).
2. Скарга обґрунтований таким: 
- 08 березня 2023 року у справі № 1309/9120/12 Верховний Суд зобов`язав Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (далі - ЗМРУ МЮ) вжити заходів щодо розробки комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, що в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 03 листопада 2022 року перебуває на виконанні державного виконавця, щодо примусового виконання дубліката виконавчого листа № 1309/9120/12 від 06 квітня 2016 року про встановлені побачення з дитиною;
- на підставі графіка, згідно з витягом із протоколу № 17 засідання комісії з питань захисту прав дитини Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13 вересня 2012 року, а саме: щотижнево з 18:00 год п`ятниці до 21:00 год суботи за місцем проживання батька; щотижнево з 18:00 год до 21:00 год середи спільна прогулянка з батьком; 15 днів у зимовий та 15 днів у літній періоди спільного відпочинку з батьком, в чому час має критичне значення;
- незважаючи на наведене, протягом одинадцяти років державні виконавці ЗМРУ МЮ заходи примусового виконання рішення № 1309/9120/12 щодо відновлення порушених прав батька про участь у вихованні та спілкуванні з донькою зводять лише до «повідомлень про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником», жодну із частин резолютивної частини згаданого рішення державними виконавцями під час примусового виконання судового рішення так і не було виконано;
- скаржник звертає увагу на те, що, зокрема, ні в п`ятницю 01 листопада 2024 року, ні в середу 06 листопада 2024 року державний виконавець жодні заходи примусового виконання рішення № 1309/9120/12 в межах ВП № НОМЕР_1 не вчиняв, в свою чергу ЗМРУ МЮ заходи щодо розробки Комплексної стратегії примусового виконання рішення Залізничного районного суду міста Львова у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком не розробляло.
3. На підставі наведеного просив суд: 
- визнати дії/бездіяльність державного виконавця (інших посадових осіб) у виконанні доленосного рішення суду у справі № 1309/9120/12 щодо забезпечення відновлення порушених прав стягувача про контакт з дитиною, в межах ВП № НОМЕР_1, неправомірними та неповними, а з огляду на тривале ігнорування заходів, що передбачені рішеннями від 08 березня 2023 року Верховного Суду у справі № 1309/9120/12, від 19 вересня 2024 року Львівського апеляційного суду у справі № 1309/9120/12, - такими, що можуть умисно приховати найкращі інтереси дитини та реальну потребу цільової підтримки дитини з огляду на ознаки відчуження одного з батьків;

- скасувати вимогу державного виконавця від 15 жовтня 2024 року В-12 № 88528 в межах ВП НОМЕР_2, як неспівмірну засадам примусового виконання та передчасну заходам, що передбачені вищевказаними рішеннями судів, що не відповідає найкращим інтересам дитини і потребі цільової підтримки дитини з огляду на ознаки відчуження одного з батьків;
- зобов`язати державного виконавця (іншу посадову особу) негайно усунути вказані порушення шляхом якнайшвидшого виконання рішення суду в межах ВП № НОМЕР_1 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та із наданням пріоритету найкращим інтересам неповнолітньої дитини, яка, вочевидь, проявляє ознаки відчуження одного з батьків, потребує цільової підтримки;
- визнати бездіяльність ЗМРУ МЮ в особі начальника управління Бабини Ю. В. (іншої посадової особи) щодо виконання покладених на підпорядкований підрозділ управління завдань, забезпечити реалізацію державної політики у сферах організації примусового виконання рішень, розробити Комплексну стратегію виконання судових рішень про контакт одного з батьків з дитиною та цільової підтримки дитини, яка проявляє ознаки «відчуження» одного з батьків, на що неодноразово звертав увагу Європейський суд з прав людини» (далі - ЄСПЛ), зокрема 07 жовтня 2021 року в рішенні «Вихованок проти України» (заява № 12962/19), згідно рішень Верховного Суду від 08 березня 2023 у справі № 1309/9120/12;
- зобов`язати ЗМРУ МЮ в особі начальника управління Бабини Ю. В. (інших посадових осіб) негайно вчинити всі необхідні дії для належного виконання покладених на підпорядкований підрозділ управління завдань, забезпечити реалізацію державної політики у сферах організації примусового виконання рішень, розробки Комплексної стратегії виконання судових рішень про контакт одного з батьків з дитиною та цільової підтримки дитини, яка проявляє ознаки «відчуження» одного з батьків, з метою виправлення недоліків на стадії примусового виконання судових рішень про контакт одного з батьків з дитиною, сприяти утворенню виконавчої групи в порядку статті 25 Закону № 1404-VIII «Про виконавче провадження»;
- в повноті дослідити інші фактори 10-річного примусового виконання доленосного та значущого рішення у справі № 1309/9120/12, у зв`язку з чим здійснити оцінку дотримання найкращих інтересів дитини, яка «вочевидь проявляє ознаки відчуження одного з батьків та потребує цільової підтримки», що не може бути тотожним з найкращими інтересами.
4. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22 вересня 2025 року скаргу задоволено частково.
Визнано дії/бездіяльність державного виконавця з виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 щодо забезпечення відновлення порушених прав стягувача про контакт з дитиною в межах ВП НОМЕР_3, неправомірними.
Зобов`язано державного виконавця усунути вказані порушення шляхом якнайшвидшого виконання рішення суду в межах ВП № НОМЕР_1 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та із наданням пріоритету найкращим інтересам неповнолітньої дитини, яка вочевидь проявляє ознаки відчуження одного з батьків, потребує цільової підтримки.
Визнано бездіяльність ЗМРУ МЮ щодо розробки Комплексної стратегії виконання судових рішень про контакт одного з батьків з дитиною та цільової підтримки дитини, яка проявляє ознаки «відчуження» одного з батьків у справі № 1309/9120/12.
Зобов`язано ЗМРУ МЮ вчинити всі необхідні дії щодо розробки Комплексної стратегії виконання судових рішень про контакт одного з батьків з дитиною та цільової підтримки дитини, яка проявляє ознаки «відчуження» одного з батьків, у справі № 1309/9120/12.
В іншій частині заявлених вимог скарги відмовлено.
5. Відмовляючи в задоволенні вимоги скарги скаржника про скасування вимоги державного виконавця від 15 жовтня 2024 року в межах ВП № НОМЕР_1, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що скаржником не доведено, у чому саме полягає передчасність та неспівмірність цієї вимоги державного виконавця засадам виконавчого провадження, оскільки за своїм змістом складання і надсилання сторонам виконавчого провадження державним виконавцем такого роду вимоги саме по собі у будь-якому разі не може свідчити про підміну цією вимогою стратегії примусового виконання рішення.
6. Постановою Львівського апеляційного суду від 23 березня 2026 року апеляційну скаргу скаржника залишено без задоволення, а апеляційну скаргу ЗМРУ МЮ задоволено частково.
Ухвалу Залізничного районного суду міста Львова від 22 вересня 2025 року в частині визнання бездіяльності ЗМРУ МЮ щодо розробки Комплексної стратегії виконання судових рішень про контакт одного з батьків з дитиною та цільової підтримки дитини, яка проявляє ознаки «відчуження» одного з батьків, у справі № 1309/9120/12 та зобов`язання ЗМРУ МЮ вчинити всі необхідні дії щодо розробки комплексної стратегії виконання судових рішень про контакт одного з батьків з дитиною та цільової підтримки дитини, яка проявляє ознаки «відчуження» одного з батьків, у справі № 1309/9120/12 скасовано і ухвалено в цій частині нову постанову, якою відмовлено скаржнику у задоволенні вимог його скарги в цій частині.
В решті залишено без змін.
7. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судовими рішеннями у цій цивільній справі, які набрали законної сили, за аналогічною скаргою скаржника і за участі тих же осіб, встановлено, що Комплексну стратегію примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 розроблено, а тому відсутні правові підстави для визнання бездіяльності ЗМРУ МЮ та зобов`язання ЗМРУ МЮ вчинити дії щодо розробки цієї комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у даній справі.
8. 30 березня 2026 року скаржник подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 22 вересня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 березня 2026 року у справі № 1309/9120/12.
9. Касаційна скарга обґрунтована таким:
- апеляційний суд дійшов посилкового висновку про те, що комплексну стратегію примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 розроблено, оскільки в даній скарзі переглядається бездіяльність суб`єктів оскарження в п`ятницю 01 листопада 2024 року та в середу 06 листопада 2024 року;
- оскаржувані рішення не ґрунтуються на засадах верховенства права, не є законні і обґрунтовані та вмотивовані;
- суди неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, не забезпечили принцип правової визначеності, що спрямовано на фіксацію виконання уповноваженим суб`єктом певного обов`язку у визначених законом випадках (постанова Верховного Суду від 01 травня 2023 року у справі № 540/913/21) в частині бездіяльності суб`єктів оскарження з вчинення належних виконавчихдій, якнайкращого забезпечення інтересів дитини (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц);
- суди в оскаржуваних рішеннях не врахували, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї; на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
10. Верховний Суд робить висновки, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити на підставі частин четвертої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК).
11. Вказаною нормою Закону (див. пункт 10) передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
12. Мотивами, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження є наступне.
13. Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК).
14. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини друга, третя статті 451 ЦПК).
15. Стаття 129 Конституції України передбачає, що обов`язковість судового рішення належить до основних засад судочинства.
16. Виконання рішення суду щодо участі одного із батьків у вихованні дитини охоплює виконання державою свого позитивного обв`язку по забезпеченню принципу якнайкращих інтересів дитини закріпленого в статті 3 Конвенції ООН про права дитини.
17. Досліджуючи дотримання положень Конвенції, Комітет ООН з прав дитини у справі «N.R. v. Paraguay» від 3 лютого 2020 року (повідомлення № 030/2017) розглянув ситуацію, в якій автор повідомлення скаржився на те, що держава не вжила заходів з виконання судового рішення підтримувати контакт заявника зі своєю донькою. З огляду на конкретні обставини цієї справи, зокрема тривалий період, що минув з моменту прийняття судового рішення, який визначав права відвідування та враховував молодий вік дівчинки, Комітет вважав, що влада не виконувала розпорядження суду своєчасно та ефективно, і що вона не вживала необхідних заходів для того, щоб забезпечити дотримання цих рішень, щоб забезпечити контакт автора з його донькою.
18. В свою чергу Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на те, що невжиття належних заходів для виконання судових рішень стосовно дітей, є наслідком недостатньо розвинутих законодавчих та адміністративних механізмів, які б могли прискорити добровільне дотримання домовленостей із залученням фахівців органів опіки та піклування. Крім того, наявні механізми не передбачали відповідні і конкретні заходи для забезпечення примусового виконання рішення, яким було встановлено домовленості про побачення, відповідно до принципу пропорційності (див. рішення у справі «Вишняков проти України» від 24 липня 2018 року, заява № 25612/12 пункт 46; «Швець проти України» від 23 липня 2019 року, заява № 22208/17, пункт 38; «Бондар проти України» від 17 грудня 2019 року, заява № 7097/18, пункт 36; «Ген та інші проти України» від 10 червня 2021 року, заяви № 41596/19 та № 42767/19, пункт 68).
19. Вказані принципи демонструють важливість та особливості виконання рішення суду щодо участі у вихованні дитини та роль держави по забезпеченню ефективності такого виконання і як наслідок забезпечення дитині її якнайкращих інтересів.
20. У цій справі Верховний Суд враховує, що особливості примусового виконання судових рішень передбачені Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон України «Про виконавче провадження»).
21. Права та обов`язки виконавців визначено статтею 18 цього Закону, який зобов`язаний вживати заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
22. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
23. Виконання рішень про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною регламентується спеціальними правилами статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
24. Особливостями спірних правовідносин є те, що ЄСПЛ у справі за заявою скаржника «Вихованок проти України» (заява № 12962/19) встановив порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо контакту батька з донькою. Вказавши, що під час здійснення виконавчого провадження втручання державних виконавців по суті зводилося лише до повідомлення про неуспішні спроби провести побачення та відмову дитини бачитися із заявником. Ніщо не свідчить про те, що під час виконавчого провадження органи державної влади коли-небудь розглядали механізми добровільного виконання рішення, наприклад, шляхом розробки комплексної стратегії виконання, у тому числі цільової підтримки дитини, яка, вочевидь, проявляла ознаки відчуження одного з батьків. Залишається незрозумілим, наскільки до процесу могли бути залучені органи опіки та піклування, та чи могли бути використані які-небудь засоби врегулювання сімейних конфліктів.
25. Поряд із цим 08 березня 2023 року Верховний Суд у справі № 1309/9120/12 в порядку статті 262 ЦПК постановив звернути увагу Кабінету Міністрів України на необхідність удосконалення нормативно-правових актів з метою усунення наведених у цій ухвалі недоліків на стадії примусового виконання судових рішень про контакт одного з батьків з дитиною, забезпечення реального виконання рішень судів у справах щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з неповнолітніми дітьми та усунення перешкод у цьому, у тому числі цільової підтримки дітей, які проявляють ознаки відчуження одного з батьків. Також зобов`язав ЗМУ МЮ розробити комплексну стратегію примусового виконання рішення суду у справі № 7309/9120/12 про контакт дитини з батьком. Зазначає, що згідно правових норм держава здійснює захист прав дітей, у тому числі через діяльність служб у справах дітей, які безпосередньо забезпечують реалізацію державної політики з питань захисту прав дітей. Вказує, що на підставі правових норм законодавець поклав на Першого заступника начальника ЗМУ МЮ, представника Уповноваженого у справах ЄСПЛ обов`язок здійснення контролю за дотриманням підпорядкованим підрозділом Управління вимог законодавства про виконавче провадження в межах виконавчого провадження за участі скаржника.
26. Скаржник неодноразово звертався до суду із скаргами на дії/бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб виконавчої служби щодо виконання рішення суду у справі №1309/9120/12 .
27. Постановою Львівського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо вжиття дієвих заходів із залучення органу опіки і піклування, спеціаліста у сфері дитячої психології, розробки Комплексної стратегії примусового виконання рішення суду про контакт дитини з батьком в межах виконання рішення суду у ВП НОМЕР_3 та виконання судового рішення в межах ВП № НОМЕР_1 у розумні строки в цілому та зобов`язано державного виконавця усунути вказані порушення шляхом якнайшвидшого виконання рішення суду в межах ВП № НОМЕР_1 із забезпеченням прав та законних інтересів учасників виконавчого провадження та із наданням пріоритету інтересам неповнолітньої ОСОБА_2 .
28. Також визнано неправомірною бездіяльність начальника ЗМРУ МЮ щодо контролю за виконанням покладених на підпорядкований підрозділ Управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду у справі №1309/9120/12 та в межах ВП № НОМЕР_1.
29. Зобов`язано ЗМРУ МЮ в особі першої заступниці Бабиної Ю. В. та інших посадових осіб, до повноважень яких належить вчинення відповідних дій, вчинити всі необхідні дії для належного контролю за виконання покладених на підпорядкований підрозділ управління завдань та вимог законодавства про виконавче провадження при виконанні рішення суду у справі №1309/9120/12.
30. Таким чином, суди дійшли обґрунтованого висновку, що наявними судовими рішеннями вже визнано неправомірною бездіяльності ЗМРУ МЮ щодо примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова у справі № 1309/9120/12 про участь батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою та зобов`язано ЗМРУ МЮ вжити заходів щодо розробки Комплексної стратегії примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12 про контакт дитини з батьком, тому скарга не підлягає задоволенню.
31. Судами встановлено, що 27 грудня 2024 року начальником Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМРУ МЮ розроблено Комплексну стратегію примусового виконання рішення суду у справі № 1309/9120/12, за якою визначено, що єдиним дієвим заходом, спрямованим на виконання виконавчого документа, є залучення спеціаліста психолога, який безумовно забезпечить підтримку дитини у стресових ситуаціях, проаналізує потребу в необхідності встановлення контакту з батьком. Залучення психолога є необхідним для врахування поведінкових особливостей дитини під час спілкування з батьком. Важливим аспектом психологічного супроводу є також встановлення відкритого та довірливого спілкування. Державному виконавцю при виконанні виконавчого провадження необхідно залучити спеціаліста - психолога та надати йому перелік питань, спрямованих на виконання рішення суду, зокрема: оцінка психоемоційного стану дитини; причини та умови, що призвели до відмови дитини від спілкування з батьком; шляхи усунення перешкод у спілкуванні дитини з батьком та встановлення між ними стійкого психологічного контакту, відкритого та довірливого спілкування.
32. Отже, під час виконання рішення у справі заявника державою вживаються заходи з його виконання.
33. За встановлених судами обставин при розгляді цієї скарги Верховний Суд погоджується з висновками судів.
34. Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди скаржника з висновками судів, проте вони не спростовують правильність застосування судами норм права.
35. З огляду на наведене у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 22 вересня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 березня 2026 року слід відмовити, оскільки скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені у скарзі доводи висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 258-261, 394 ЦПК, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 22 вересня 2025 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 березня 2026 року у справі № 1309/9120/12.
2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала цю скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді: П. І. Пархоменко
Д. А. Гудима 
Є. В. Краснощоков