Справа № 473/3211/25
Провадження № 2/476/257/2026

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.06.2026 року      с-ще Єланець

Єланецький районний суд Миколаївської області в складі: 
головуючого - судді     Чернякової Н.В. 
за участю секретаря     Слободніченко В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором 

В С Т А Н О В И В :

16.07.2025 року з Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла цивільна справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивує тим, що 08.10.2024 року між ТОВ "Споживчий центр" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 08.10.2024-100002645 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного договору. Відповідно до умов договору відповідачці надано кредит у розмірі 27000,00 грн. строком 140 днів за процентною ставкою фіксованою у розмірі 1% за один день. Проте, відповідачка з моменту отримання кредиту свої зобов`язання перед позивачем не виконує, кредит і проценти не сплачує. 
Посилаючись на викладене, просила суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитом в сумі 74104,24 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 27000 грн.; по процентах - 34020 грн., комісії - 2014,24 грн. та неустойки -11070 грн., позивач просив суд стягнути з відповідачки на свою користь 74104,24 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. 
Заочним рішенням Єланецького районного суду Миколаївської області від 25.09.2025 року позовну заяву ТОВ "Споживчий центр" до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 18.03.2026 року заочне рішення Єланецького районного суду Миколаївської області від 25.09.2025 року у цивільній справі №473/3211/25 скасовано. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила розглянути справу в її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та відповіді на відзив. Просила зменшити розмір витрат на правову допомогу понесених відповідачкою до 3000 грн.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Представник відповідачки у судове засідання не з`явилася, до суду направила відзив на позовну заяву, в якому зазначила про часткове погодження з позовними вимогами, зокрема відповідачка не погоджується з розрахунком заборгованості та заборгованістю по неустойці у розмірі 11070 грн. 08.10.2026 року між сторонами укладено кредитний договір № 08.10.2024-100002645 на наступних умовах: сума кредиту: 27000 грн.; строк кредитування 140 днів; процентна ставка за користування кредитом - 1% в день; комісія за надання кредиту 4050 грн. За умовами такого договору відповідачка зобов`язана була повернути позивачу: 27000 грн. тіла кредиту + 37800 грн. процентів (270 грн * 140 днів) + 4050 грн. комісії за надання кредиту = загалом 68850 грн. Між тим, відповідачка сплатила позивачу кредит на суму 8245,76 грн. 30.10.2024 року. Отже, у відповідачки утворилася заборгованість перед позивачем за кредитним договором у загальному розмірі 60604,24 грн. (тобто, 68850 грн., які відповідачка зобов`язана повернути за договором - 8245,76 грн., які відповідачка фактично повернула = 60604,24 грн. залишок заборгованості). Також зазначила, що відповідачка не погоджується з нарахуванням та стягненням з неї неустойки, оскільки позичальник звільняється від сплати неустойки, нарахованої в період дії в Україні воєнного стану, що визначено у п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Також просила суд стягнути з ТОВ "Споживчий центр" на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з викладеного, суд вбачає за можливе розглянути справу по суті за відсутності належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи учасників справи. 
Вивчивши письмові матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку.
Так, відповідно до частини 1 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Зокрема, частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, між ТОВ "Споживчий центр" та відповідачкою ОСОБА_1 08.10.2024 року укладено кредитний договір № 08.10.2024-100002645 шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною даного Договору. Кредитний договір складається з наступних частин: пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 08.10.2024 року; заявки від 08.10.2024 року; підтвердження кредитного договору №08.10.2024-100002645 від 08.10.2024 року. 
Відповідачкою 08.10.2024 року електронним цифровим підписом підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, паспорт кредиту, графік, підтверджено укладення кредитного договору.
Відповідно до умов договору та заявки відповідачці надано кредит у розмірі 27000,00 грн., строком 140 днів за фіксованою незмінною процентною ставкою - 1% за 1 (один) день користування кредитом. 
Згідно п. 3.1. Договору кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Пунктом 3.2 визначено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Днем надання кредиту вважається день списання відповідної суми коштів з рахунку кредитора, а днем погашення кредиту - день зарахування коштів на поточний рахунок кредитора, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитора (п. 4.3 Договору).
В подальшому, відповідачка всупереч умовам кредитного договору, порушила вищезазначені умови кредитного договору та не повернула в повному обсязі кредит, а також не виконала всі інші грошові зобов`язання перед кредитором за кредитним договором. У зв`язку з чим, відповідачці ОСОБА_1 нараховано заборгованість в сумі 74104,24 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 27000 грн.; по процентах - 34020 грн., комісії - 2014,24 грн. та неустойки - 11070 грн.
Представником позивача зазначено, що відповідачкою здійснено заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму 8245,76 грн., яка була здійснена 30.10.2024 року.
Із розрахунку заборгованості за договором №08.10.2024-100002645 від 08.10.2024 року, станом на 07.05.2026 року слідує, що відповідачка сплатила 30.10.2024 року 8245,76 грн., з яких зараховано на часткове погашення заборгованості за процентами, за комісією та часткове погашення штрафів на суму 2160 грн.
Також, сторони договору обумовили сплату неустойки: 270 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання (п. 15 Кредитного договору). 
Неустойкою (штрафом, пенею), за статтею 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).
Водночас, відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України - у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, в подальшому його дія неодноразово продовжувалася, та такий триває по теперішній час.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що міститься, зокрема, у постановах від 31.01.2024 року у справі № 183/7850/22 та від 28.11.2024 у справі № 756/8788/22, тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється:
(1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування;
(2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит;
(3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Заявлена до стягнення сума неустойки нарахована за період, у якому на території України введено воєнний стан.
Зважаючи на вказане, підстави для стягнення з відповідачки вказаної суми, враховуючи положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відсутні.
Позивач посилається на п.6 розділу IV «Прикінцевих та перехідних положень» ЗУ «Про споживче кредитування» як на підставу можливості нарахування неустойки з відповідача. Вважає, що на договори кредиту, які будуть укладатися після спливу тридцятиденного дня включно з дня набрання чинності Закону №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (з 24.01.2024), вимога пункту 6 розділу ІV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону не поширюється, та нарахування неустойки не забороняється.
Однак вищевказані норми суперечать нормам права, які визначені в п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Згідно ч.2 ст.66 ЗУ «Про правотворчу діяльність», у разі виявлення колізії між кодексом і первинним законом пріоритет у застосуванні має норма права, що міститься у кодексі, якщо інше не передбачено таким кодексом.
Отже, враховуючи факт наявності у вищевказаних нормах права колізії між кодексом та ЗУ «Про споживче кредитування», суд приходить до висновку про необхідність застосування в даній цивільній справі саме норм Цивільного кодексу України.
З огляду на викладене, суд відмовляє у стягненні з відповідачки неустойки в сумі 11070 грн. Оскільки відповідачка звільняється від обов`язку сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку (штраф, пеню) за таке прострочення, сплачені ОСОБА_1 на погашення заборгованості за штрафом кошти у сумі 2160 грн., зараховані ТОВ "Споживчий центр" в рахунок погашення нарахованих, непогашених штрафів підлягають зарахуванню у рахунок боргу за тілом кредиту та відсотками.
Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов`язань з боку Позичальника є повернення кредиту та сплата процентів з користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. 
Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до норм ст. 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг»: «візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною». 
Частиною першою статті 10 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).
Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом пере направлення (відсилання) до нього.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. 
За таких обставин позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту в розмірі 27000 грн., процентів у розмірі 34020 грн., по комісії 2014,24 грн., з врахуванням сплачених відповідачкою на погашення заборгованості за штрафом коштів у сумі 2160 грн., зарахованих ТОВ "Споживчий центр" в рахунок погашення нарахованих, непогашених штрафів, а всього у загальному розмірі 60874,24 грн. (27000 грн. + 34020 грн. + 2014,24 грн. - 2160 грн.).
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, по в`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу.
У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1989,92 грн.
Представник відповідачки просила суд стягнути з позивача на користь відповідачки 7000 грн. витрат на правничу допомогу.
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи(частина 4 статті 137 ЦПК України). 
У разі задоволення позову судові витрати, в тому числі і витрати на правничу допомогу, покладаються на відповідача (пункт 2 частини 2 статті 141 ЦПК України).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат, в тому числі і витрат на правничу допомогу, суд, зокрема, враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову (частина 3 статті 141 ЦПК України).
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд, покладає судові витрати на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із матеріалів справи слідує, що відповідачка понесла 7000 грн. витрат на правничу допомогу, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 20 від 06.04.2026 року.
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги тривалість розгляду справи, складність справи, час, витрачений адвокатами на виконання адвокатських робіт (наданих послуг), часткове задоволення позову, заперечення представника позивача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що вимоги представника відповідачки про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги у даній справі підлягають частковому задоволенню.
Таким чином, з позивача на користь відповідачки слід стягнути 3000 грн. понесених останньою судових витрат.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265, 279 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (код ЄДРПОУ 37356833) заборгованість за кредитним договором №08.10.2024-100002645 від 08.10.2024 року в розмірі 60874 (шістдесят тисяч вісімсот сімдесят чотири) грн. 24 коп. 
Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (код ЄДРПОУ 37356833) 1989 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят дев`ять) грн. 92 коп. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (код ЄДРПОУ 37356833) на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , 3000 (три тисячі) грн. в рахунок понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Єланецький районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено 12.06.2026 року.

Суддя         Н.В. Чернякова