ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" червня 2026 р. Справа № 910/15359/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сибіги О.М.
суддів: Гончарова С.А. 
Мальченко А.О. 

секретар судового засідання: Михайленко С.О.
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 11.06.2026
Розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Будсуміші”
на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2026
повний текст рішення складено 12.03.2026
у справі № 910/15359/25 (суддя Зеленіна Н.І.)
за позовом Антимонопольного комітету України 
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Будсуміші”
про стягнення пені у розмірі 394 956,00 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
Антимонопольний комітет України (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Будсуміші” (відповідач) про стягнення пені у розмірі 394 956,00 грн. 
Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач не здійснив оплату штрафу, накладеного рішенням Антимонопольного комітету України від 24.04.2025 № 176-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі № 126-26.13/41-23 у двомісячний строк на його сплату, у зв`язку з чим позивачем нараховано та заявлено до стягнення 394 956,00 грн пені. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/15359/25, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
28.01.2026 Господарським судом міста Києва закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Короткий зміст судового рішення та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.02.2026 у справі № 910/15359/25 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Будсуміші” у дохід загального фонду Державного бюджету України 394 956,00 грн пені. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Будсуміші” на користь Антимонопольного комітету України 4 739,47 грн судового збору.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що враховуючи несплату відповідачем накладеного рішенням Антимонопольного комітету України від 24.04.2025 № 176-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі № 126-26.13/41-23 штрафу у передбачений Законом України «Про захист економічної конкуренції» строк, позовні вимоги щодо стягнення 394 956,00 грн пені є обґрунтованими, документально підтвердженими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому судом вказано, що приписами Закону України "Про захист економічної конкуренції" не передбачено можливості зменшення розміру пені, заявленої Антимонопольним комітетом України до стягнення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з рішенням Господарського суду Сумської області від 04.12.2025 у справі № 920/1037/25, 30.03.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю “Будсуміші” звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Будсуміші” у дохід загального фонду Державного бюджету України 39 495,60 грн пені.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що оскаржуване рішення судом першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що є підставою для його скасування. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що розмір нарахованої пені за несвоєчасне виконання рішення Антимонопольного комітету України від 24.04.2025 № 176-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі № 126-26.13/41-23 є необґрунтованим, непропорційним, несправедливим та надмірним, тому підлягає зменшенню на 90% до 39 495, 60 грн. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.03.2026 матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Будсуміші” у справі № 910/15359/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Мальченко А.О., Коробенко Г.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали господарської справи № 910/15359/25.
09.04.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/15359/25.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Будсуміші” на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2026 у справі № 910/15359/25 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків апеляційної скарги.
24.04.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю “Будсуміші” звернувся до Північного апеляційного господарського суду з заявою про усунення недоліків.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2026 у зв`язку з перебуванням судді Коробенка Г.П. у відпустці для вирішення питань щодо руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Будсуміші” у справі № 910/15359/25 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Тищенко О.В., Гончаров С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2026 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/15359/25 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Будсуміші” на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2026 та призначено розгляд справи на 11.06.2026.
05.05.2026 до Північного апеляційного господарського суду від Антимонопольного комітету України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує та наводить власні на їх спростування, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу зводяться до того, що (1) спеціальними Законами у спірних правовідносинах є Закон України «Про Антимонопольний комітет України» та Закон України «Про захист економічної конкуренції», які визначають спеціальний статус діяльності Комітету; (2) нарахування та стягнення пені, передбаченої ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», має обов`язковий характер, не потребує прийняття будь-якого рішення органу державної влади про її застосування та не підпадає під ознаки адміністративно-господарських санкцій; (3) до повноважень судів не належать право зменшувати розмір пені за прострочення сплати штрафу чи звільняти від її сплати, у разі її правомірного нарахування.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Будсуміші” слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2026 у справі № 910/15359/25 залишити без змін, з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вірно було встановлено Господарським судом Сумської області та перевірено судом апеляційної інстанції, рішенням Антимонопольного комітету України від 24.04.2025 № 176-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі № 126-26.13/41-23 визнано, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Будсуміші» вчинило порушення, передбачене п. 13 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді неподання інформації Комітету на вимогу державного уповноваженого від 16.01.2023 № 126-29.3/08-1622е у встановлений ним строк.
За порушення, визначене в пункті 1 резолютивної цього частини, накладено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Будсуміші» штраф у розмірі 394 956,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб.
У разі, якщо вручити рішення, розпорядження, немає можливості, зокрема, внаслідок: відсутності фізичної особи за останнім відомим місцем проживання (місцем реєстрації); відсутності посадових осіб чи уповноважених представників суб`єкта господарювання, органу адміністративно-господарського управління та контролю за відповідною юридичною адресою, - рішення, розпорядження органів Антимонопольного комітету України вважається таким, що вручене відповідачу, через десять днів з дня оприлюднення інформації про прийняте рішення, розпорядження в офіційному друкованому органі (газета Верховної Ради України "Голос України", газета Кабінету Міністрів України "Урядовий кур`єр", "Офіційний вісник України", друковані видання відповідної обласної ради за останнім відомим місцем проживання чи місцем реєстрації, юридичної адреси відповідача).
Супровідним листом від 12.05.2025 № 126-26.13/08-5296е копію рішення Антимонопольного комітету України від 24.04.2025 № 176-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі № 126-26.13/41-23 направлено ТОВ «Будсуміші» засобами поштового зв`язку, однак не було вручено та повернуто Комітету з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
У зв`язку із неможливістю вручення рішення від 24.04.2025 № 176-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі № 126-26.13/41-23, Комітетом оприлюднено інформацію про прийняте рішення в офіційному друкованому органі, яким у відповідності до приписів статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» є газета «Урядовий кур`єр», а саме № 125 (8050) від 21.06.2025.
Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» рішення, розпорядження органів Антимонопольного комітету України вважається таким, що вручене відповідачу, через десять днів з дня оприлюднення інформації про прийняте рішення, розпорядження в офіційному друкованому органі (газета Верховної Ради України "Голос України", газета Кабінету Міністрів України "Урядовий кур`єр", "Офіційний вісник України", друковані видання відповідної обласної ради за останнім відомим місцем проживання чи місцем реєстрації, юридичної адреси відповідача).
Отже, рішення від 24.04.2025 № 176-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі № 126-26.13/41-23 вважається врученим ТОВ «Будсуміші» 01.07.2025.
В силу приписів частин 3 та 8 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу. Протягом п`яти днів з дня сплати штрафу суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати відповідно до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу.
Відтак, строк для добровільної сплати штрафу, накладеного рішенням Антимонопольного комітету України від 24.04.2025 № 176-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі № 126-26.13/41-23 до 01.09.2025.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” заявник, відповідач, третя особа мають право повністю або частково оскаржити рішення органу Комітету до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Зазначений строк не підлягає поновленню.
Рішення Антимонопольного комітету України від 24.04.2025 № 176-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі № 126-26.13/41-23 до господарського суду не оскаржувалось. 
Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України “Про захист економічної конкуренції” та ст. 22 Закону України “Про Антимонопольний комітет України” рішення Антимонопольного комітету України від 24.04.2025 № 176-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі № 126-26.13/41-23 є обов`язковим до виконання.
Частиною п`ятою статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що за кожен день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.
Як зазначає позивач, доказів на підтвердження сплати штрафу у розмірі 394 956,00 грн від ТОВ «Будсуміші» не надходило.
У зв`язку з тим, що накладений на ТОВ «Будсуміші» рішенням Антимонопольного комітету України від 24.04.2025 № 176-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі № 126-26.13/41-23 штраф у розмірі 394 956,00 грн відповідачем у визначений Законом України «Про захист економічної конкуренції» строк не сплачено, відповідачу нараховано пеню у розмірі 394 956,00 грн.
Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. 
Відповідач просив зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 90%, оскільки її розмір є необґрунтованим, непропорційним, несправедливим та надмірним.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Статтею 5 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" унормовано, що Антимонопольний комітет України здійснює свою діяльність відповідно до Конституції України, Законів України "Про захист економічної конкуренції", «Про захист від недобросовісної конкуренції», цього Закону, інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законів.
Основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій; сприяння розвитку добросовісної конкуренції; методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері державних закупівель; проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції (ст. 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України").
Приписами статті 4 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що Антимонопольний комітет України будує свою діяльність на принципах: законності; гласності; захисту конкуренції на засадах рівності фізичних та юридичних осіб перед законом та пріоритету прав споживачів
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії.
Частиною 1 статті 48 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі, про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу тощо.
Органи Антимонопольного комітету України накладають штрафи на об`єднання, суб`єктів господарювання, зокрема: юридичних осіб; фізичних осіб (ч. 1 ст. 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).
Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за порушення, передбачені: пунктами 9, 13-18, 21 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до одного відсотка доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.
Як встановлено судом, Антимонопольним комітетом України за результатами розгляду справи № 126-26.13/41-23 прийнято рішення від 24.04.2025 № 176-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу», яким визнано, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Будсуміші» вчинило порушення, передбачене п. 13 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді неподання інформації Комітету на вимогу державного уповноваженого від 16.01.2023 № 126-29.3/08-1622е у встановлений ним строк.
За порушення, визначене в пункті 1 резолютивної цього частини, накладено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Будсуміші» штраф у розмірі 394 956,00 грн.
Матеріалами справи підтверджується, що супровідним листом від 12.05.2025 № 126-26.13/08-5296е копію рішення Антимонопольного комітету України від 24.04.2025 № 176-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі № 126-26.13/41-23 направлено ТОВ «Будсуміші» засобами поштового зв`язку, однак не було вручено та повернуто Комітету з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
У зв`язку із неможливістю вручення рішення від 24.04.2025 № 176-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі № 126-26.13/41-23, Комітетом оприлюднено інформацію про прийняте рішення в офіційному друкованому органі, яким у відповідності до приписів статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» є газета «Урядовий кур`єр», а саме № 125 (8050) від 21.06.2025.
Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» рішення, розпорядження органів Антимонопольного комітету України вважається таким, що вручене відповідачу, через десять днів з дня оприлюднення інформації про прийняте рішення, розпорядження в офіційному друкованому органі (газета Верховної Ради України "Голос України", газета Кабінету Міністрів України "Урядовий кур`єр", "Офіційний вісник України", друковані видання відповідної обласної ради за останнім відомим місцем проживання чи місцем реєстрації, юридичної адреси відповідача).
Отже, рішення від 24.04.2025 № 176-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі № 126-26.13/41-23 вважається врученим ТОВ «Будсуміші» 01.07.2025.
Згідно з ч. 3 ст. 56 Закону України “Про захист економічної конкуренції” особа, на яку накладено штраф рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу. 
Таким чином, строк для добровільної сплати штрафу, накладеного рішенням Антимонопольного комітету України від 24.04.2025 № 176-р до 01.09.2025.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” заявник, відповідач, третя особа мають право повністю або частково оскаржити рішення органу Комітету до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Зазначений строк не підлягає поновленню.
Рішення Антимонопольного комітету України від 24.04.2025 № 176-р «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу» у справі № 126-26.13/41-23 до господарського суду не оскаржувалось. 
Частиною 13 статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що протягом п`яти днів з дня сплати штрафу та пені суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати відповідно до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу, пені.
Доказів сплати відповідачем у добровільному порядку (до 01.09.2025) штрафу у розмірі 394 956,00 грн матеріали справи не містять.
Згідно з ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України. 
З наданого позивачем уточненого розрахунку пені за порушення строків сплати штрафу вбачається, що період нарахування пені за прострочення сплати штрафу обчислюється таким чином: за період з 02.09.2025 (наступний день після спливу двомісячного строку для сплати штрафу, накладеного рішенням Комітету) по 11.11.2025 (день, який передував винесенню ВДВС постанови про закінчення виконавчого провадження) (71 день): розмір пені за один день: 394 956 грн х 1,5% = 5924,34 грн; загальна сума пені за 71 день: 5924,34 грн х 71 = 420 628,14 грн.
Проте, оскільки в силу положень частини п`ятої статті 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України, з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі заявленому позивачем, а саме 394 956,00 грн.
Враховуючи встановлений судом факт несплати відповідачем штрафу у розмірі 394 056,00 грн у встановлений ч. 3 ст. 56 Закону України “Про захист економічної конкуренції” строк, суд першої інстанції, перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку пені, дійшов обґрунтованого висновку, що він є арифметично правильними та обґрунтованими, відповідає вимогам, встановленим ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» і обставинам справи.
Підсумовуючи вищевикладене в сукупності, колегія суддів, враховуючи несплату відповідачем накладеного рішенням від 24.04.2025 № 176-р штрафу у передбачений Законом України «Про захист економічної конкуренції» строк, погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення 394 956,00 грн пені є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Щодо доводів скаржника про наявність підстав для зменшення пені колегія суддів зазначає наступне. 
Правовідносини, що склалися між сторонами у справі виникли не з актів цивільного законодавства, а в результаті порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій.
Пеня, нарахована позивачем, є видом відповідальності за несплату штрафу у строк встановлений ч. 3 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Водночас, нарахування та стягнення пені, передбаченої ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», має обов`язковий характер, не потребує прийняття будь-якого рішення органу державної влади про її застосування.
Відносини, пов`язані з притягненням до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, шляхом накладення штрафів та їх стягнення у судовому порядку органами Антимонопольного комітету України, не є господарськими (або цивільними) відносинами, оскільки в даному випадку орган Антимонопольного комітету не виступає як суб`єкт господарсько-правових (або цивільно-правових) відносин, а реалізує повноваження, встановлені законодавством про захист економічної конкуренції.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 910/20661/16, від 22.01.2019 у справі № 915/304/18, від 16.06.2022 у справі № 917/530/21.
Накладений на відповідача штраф є видом відповідальності за вчинення правопорушення, а нарахована пеня - способом забезпечення сплати цього штрафу. Нарахування пені в даному випадку не є видом відповідальності за вчинене порушення антиконкурентного законодавства; вказані нарахування застосовані Антимонопольним комітетом України на підставі Закону України «Про захист економічної конкуренції» та не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошового зобов`язання або зобов`язання щодо сплати податків і зборів, а тому не належать до цивільних правовідносин.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.12.2019 у справі № 910/1548/19 та від 23.01.2020 у справі № 910/4585/19.
Спеціальним законом у спірних правовідносинах є Закон України «Про Антимонопольний комітет України» та Закон України «Про захист економічної конкуренції». У спірних правовідносинах закон загальний не має переваги над спеціальним. Закон України «Про Антимонопольний комітет України» та Закон України «Про захист економічної конкуренції» визначають спеціальний статус діяльності Антимонопольного комітету України, який обумовлюється спеціальними процесуальними засадами. Про перевагу законодавства про захист економічної конкуренції перед іншими законодавчими актами вказано також у пункті 8.7 постанови Верховного Суду від 08.01.2021 у справі № 910/9166/19.
Законодавчо встановлена пеня за несвоєчасну сплату штрафу, накладеного органом Антимонопольного комітету України, не має характеру договірної неустойки, врегульованої нормами цивільного законодавства, а є санкцією публічно-правового характеру, спрямованою на захист публічних інтересів, і тому посилання відповідача на норми Цивільного кодексу України (статтю 551 Цивільного кодексу України) є надуманими і не можуть бути застосовані як самостійна підстава для зменшення пені в спірних правовідносинах.
Водночас, навіть з урахуванням дискреційних повноважень суду щодо оцінки доводів сторін, відповідачем не доведено існування обставин, які могли б обґрунтовувати істотне зменшення пені.
Також необхідно враховувати, що Закон України «Про захист економічної конкуренції» не містить норм, які надавали б господарському суду право зменшувати розмір (а відтак і суму) стягуваних штрафу та/або пені (у разі їх правомірного нарахування) (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 910/20661/16 та від 22.01.2019 у справі 915/304/18).
Враховуючи те, що заявлена до стягнення пеня є видом відповідальності за несплату штрафу у строк, встановлений ч. 3 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", і її розмір не підлягає зменшенню, то доводи відповідача щодо наявності підстав для її зменшення до уваги судом апеляційної інстанції не приймаються.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність рішення суду першої інстанції про задоволення позову.
Враховуючи вищевикладене, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За таких обставин недостатніми є доводи скаржника про неповне дослідження судом першої інстанції зібраних у справі доказів, саме тільки посилання скаржника на те, що суд не в повному обсязі дослідив докази та не з`ясував дійсні обставини справи, без належного обґрунтування не можуть ставити під сумнів оскаржуване судове рішення. Натомість зміст апеляційної скарги переконливо свідчить про те, що доводи скаржника зводяться здебільшого до посилань на необхідність переоцінки наявних у справі доказів.
На переконання колегії суддів, зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції свідчить про дослідження наявних у справі доказів та встановлення судом обставин, що входять до предмету доказування у цій справі, а доводи скаржника фактично зводяться до незгоди з обставинами, що були встановлені судом при вирішенні спору, до незгоди з оцінкою доказів у справі, а також до незгоди з висновками суду, які покладені в основу оскаржуваного судового рішення у цій справі.
При цьому колегія суддів зазначає, що покладені в основу апеляційної скарги доводи скаржника, фактично дублюють позицію відповідача викладену у відзиві на позовну заяву, яким суд першої інстанції надав належну оцінку при ухвалені оскаржуваного рішення. 
Незгода скаржника з рішенням суду першої інстанції або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішенні, не свідчать про його незаконність.
Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судом фактичних обставин справи та в межах наведених у апеляційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття апеляційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги та про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно з частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи скаржника, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Отже, в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Будсуміші” слід відмовити, а рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2026 у справі № 910/15359/25 залишити без змін.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Будсуміші” на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2026 у справі № 910/15359/25 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2026 у справі № 910/15359/25 – залишити без змін.
3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги розподіляється відповідно до ст.ст. 129 та 282 Господарського процесуального кодексу України.
4. Матеріали справи № 910/15359/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у період з 13.06.2026 по 15.06.2026 у відрядженні та у період з 16.06.2026 по 01.07.2026 у відпустці, а також у зв`язку з перебуванням судді Мальченко А.О. у період з 15.06.2026 по 28.06.2026 у відпустці повний текст постанови складено та підписано 02.07.2026.

Головуючий суддя О.М. Сибіга 

Судді С.А. Гончаров

А.О. Мальченко