Справа № 450/5971/25  Провадження № 2/450/857/26 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2026 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Добош Н.Б.
при секретарі Хамуляк Ю.В.
позивача ОСОБА_1 
представника позивача ОСОБА_2 
представника відповідача Лоза В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДРІ» про відшкодування моральної та майнової шкоди, - 
в с т а н о в и в :
позивач звернувся в суд з позовною заявою до відповідача в якій просить стягнути з ТОВ «Одрі», майнову шкоду у розмірі 23 716,84 грн. та моральну шкоду у розмірі 200 000 грн.
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 , для себе та її неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 19 вересня 2025 року придбала квитки № 939173 та № 939174 на автобусний рейс за маршрутом Львів-Баден-Баден, загальною вартістю 5 544 гривні. Відповідно до ч. 2 ст. 910 ЦК України - укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачою відповідно квитка або електронного квитка та багажної квитанції, вимоги до яких встановлюються відповідно до законодавства. 20 вересня 2025 року, у день відправлення, приблизно о 18:17, ОСОБА_1 та її неповнолітньому сину було неправомірно відмовлено у посадці водієм автобуса ТОВ «ОДРІ», оскільки на думку водія закордонний паспорт ОСОБА_3 був «невалідним». Однак закордонний паспорт ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 містив офіційну відмітку консульства України в Німеччині про продовження строку його дії до 2028 року. На пропозицію позивачки доставити їх з сином до кордону Україна-Польща для можливості перевірки документів компетентними органами також було неправомірно відмовлено.
Згідно зі ст. 6, 627, 633, 634 Цивільного кодексу України: публічний договір не може містити умов, які ставлять споживача в нерівне становище, умови договору, які суперечать закону - нікчемні, перевізник не має права відмовити у наданні послуги споживачу, якщо він виконав усі законні вимоги.
20.09. 2025 року, о 18:43, з Міжнародного автовокзалу у м. Львів до вул. Бігова, буд. 17, м. Львів, було викликано таксі «Уклон», вартістю 350 гривень, для транспортування позивачки та її неповнолітнього сина з багажем до автомобілю ОСОБА_5 яка в подальшому, за оплату бензину вартістю 2 062,20грн. на ТзОВ «Паливно-торгова фірма «Центр»», довезла ОСОБА_1 та її сина до кордону Україна-Польща, пункт пропуску Шегині. Відповідно до листа 19/94693-25-Вих від 28.11.2025 року ОСОБА_1 20.09.2025 о 21:59 пройшла пішохідний кордон Україна-Польща на пункті пропуску Шегині. Відповідно до листа №19/96496-25-Вих від 05.12.2025 року ОСОБА_3 20.09. 2025 року о 22:00 пройшов пішохідний кордон Україна Польща на пункті пропуску Шегині. 
Для переміщення з пункту пропуску Шегині до м. Вроцлав, Польща, позивачка скористалась пропозицією людини на кордоні, та за 6 920 гривень подолала цю відстань разом із неповнолітнім сином. Для переміщення з м. Вроцлав, Польща до м. Баден-Баден, Німеччина позивачка скористалась перевізником за 148,22 EUR, що еквівалентно 7 230,91грн.
Під час непередбаченої поїздки, були понесені додаткові витрати на харчування, загальною вартістю 1 609, 73грн.. Разом із вартістю невикористаних квитків загальна майнова шкода понесена позивачем складає 23 716,84 грн.
З метою досудового врегулювання спору на адресу ТОВ «ОДРІ», ОСОБА_1 30.09 2025 року засобами поштового зв`язку АТ «УкрПошта» було направлено Лист-вимогу. У зв`язку з ненаданням відповіді відповідача, представником позивача 18.11 2025 року було направлено адвокатський запит стосовно розгляду листа позивачки. Подана компанією «ОДРІ» відповідь не містить правового обґрунтування законності відмови у перевезенні та не спростовує викладених фактів порушення договору перевезення і прав споживача. Перевізник визнає сам факт відмови у посадці 20.09.2025 та підтверджує, що причиною стала наявність у неповнолітнього сина позивачки паспорта, строк дії якого продовжено консульською установою України.
Аргумент компанії про внутрішні правила, розміщені на її сайті, не має юридичного значення, оскільки умови договору перевезення не можуть суперечити нормам законодавства України та не можуть обмежувати права споживача. Внутрішні інструкції перевізника не є нормативними актами і не можуть бути підставою для відмови у наданні послуги за наявності дійсного паспорта. Компанія не спростовує доводів про завдані позивачці та її неповнолітньому сину матеріальні збитки та моральну шкоду, але згодна виконати лише частину позовних вимог у вигляді повернення вартості квитків. Але у разі неналежного надання послуги перевізник зобов`язаний відшкодувати всі завдані збитки у повному обсязі.
Вважає, що ТОВ «ОДРІ», шляхом невиконання договору перевезення пасажирів та багажу, завдало позивачу та її неповнолітньому сину майнову та моральну шкоду, що призвело до порушення їх прав та законних інтересів. Просить позовні вимоги задоволити.
Представником відповідача подано відзив на позовну заяву в якому щодо заявлених позовних вимог заперечив, вказав що на офіційному спеціалізованому сайті перевізника, що обліковується в мережі Інтернет за адресою https://odri-ua.com/page/transportation-rules, розміщені Правила перевезень, в яких вказані умови надання послуг оператором міжнародних пасажирських перевезень, яким є ТОВ «ОДРІ». У вказаних Правилах, окрім іншого, міститься застереження наступного змісту: «Звертаємо вашу увагу, що перевезення пасажирів з продовженими паспортами не здійснюється». Так, як квитки для позивачки та її дитини були придбані он-лайн (в мережі Інтернет), тобто, без перевірки документів, необхідних для виїзду за кордон, позивачка мала можливість і була зобов`язана ознайомитися з вказаними Правилами. Більше того, на придбаному та роздрукованому квитку пасажира в чіткій та однозначній формі було зазначено, що «перевезення пасажирів з продовженими паспортами не здійснюється». Вказане формулювання давало можливість позивачці повернути кошти за «невикористану подорож», як це передбачено тими ж Правилами. ТОВ «ОДРІ» виконує міжнародні перевезення пасажирів (тобто перевезення за межі України) і при їх виконанні дотримується вимог, які ставляться до міжнародних пасажирських перевезень не лише національним законодавством, а й нормами міжнародного права і внутрішнім законодавством місць доставки пасажира, в даному випадку вимог нормативних документів Євросоюзу. Відповідно до ст. 56-1 Закону України «Про автомобільний транспорт» під час здійснення пасажирського міжнародного автомобільного перевезення автомобільний перевізник, автомобільний самозайнятий перевізник, крім обов`язків, визначених статтею 40 цього Закону, зобов`язані перед початком такого перевезення перевірити наявність у пасажирів документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, та відмовити у перевезенні пасажирам, які на їх вимогу не пред`явили необхідні документи. Таким чином, право відмовити пасажирам у здійсненні перевезення перед його початком прямо передбачене профільним Законом. За частиною другою цієї ж статті, - пасажир під час міжнародного автомобільного перевезення, крім обов`язків, визначених статтею 41 цього Закону, зобов`язаний мати належним чином оформлені документи, необхідні для в`їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, та пред`явити їх автомобільному перевізнику, автомобільному самозайнятому перевізнику на їх вимогу. Вказані норми ст. 56-1 Закону України «Про автомобільний транспорт», засновані на праві перевізника відмовити у перевезенні, якщо існує ризик того, що особа не буде пропущена через кордон, через невідповідність її документів.
Основний стандарт до проїзних документів для перетину кордону Євросоюзу - IКAO Doc 9303, встановлений Міжнародною організації цивільної авіації. Цей стандарт є обов`язковим технічним стандартом для міжнародних паспортів, не лише пасажирів повітряного транспорту, а й інших пасажирів, які в`їжджають на територію ЄС, в тому числі з України. Будь-який Регламент ЄС має пряму дію та пріоритет у сфері міжнародних перевезень до ЄС. Відповідно до п.(3) Регламенту Ради ЄС №2252/2004 (щодо стандартів для засобів безпеки та біометрії в паспортах і проїзних документах) (https://eur-lex.europa.eu/eli/reg/2004/2252/oj/eng), - гармонізація засобів безпеки та інтеграція біометричних ідентифікаторів є важливим кроком до використання нових елементів у перспективі майбутніх розробок на європейському рівні, які роблять проїзний документ більш захищеним і встановлюють надійніший зв`язок між власником паспорта та проїзним документом як важливий внесок у забезпечення його захисту від шахрайського використання. Слід враховувати специфікації Міжнародної організації цивільної авіації (IКAO), а особливо ті, що викладені в Документі 9303 щодо машинозчитуваних проїзних документів. Відповідно до розділу 5 (Техніка випуску) Додатку до Регламенту №2252/2004, - документи для проїзду видаються у машинозчитуваній формі.
Серед них обов`язкове поле 16/III «дата завершення строку дії». Окрім, візуальної перевірки паспорта, яка здійснюється прикордонником, «дата завершення строку дії» повинна зчитуватися при машинному зчитуванні, що передбачено структурою даних нижнього машинозчитуваного рядка (підпункт 4.2.2.2 Документа 9303).
Будь-яке продовження строку дії шляхом штампа, рукописного запису, вклеювання, адміністративної відмітки не передбачене стандартами IКAO, руйнує цілісність документа і робить паспорт таким, що не відповідає міжнародним стандартам. Пред`явлений перевізнику паспорт не відповідав специфікаціям IКAO Doc 9303 на яку покликається Регламент Ради ЄС №2252/2004 та норми українського законодавства , адже мав прострочений строк дії.
Будь-яких міждержавних угод між Україною та ЄС про визнання продовженого паспорта не існує. Придбавши квиток, у якому було написано, що перевезення пасажирів з продовженими паспортами не здійснюється, позивачка повинна була врахувати, що паспорт може вважатися чинним в Україні, а його прийнятність для в`їзду до іншої держави ЄС визначає, виключно, ця держава. Його прийнятність для в`їзду в іншу країну не може визначати ні Кабмін України, ні консульство, ні сам пасажир. Із змісту наданого перевізнику паспорту було видно, що строк його дії завершився, а продовження, здійснене консульською установою не може вважатися легітимним, адже не відповідає вимогам IКAO 9303.
Те, що позивачку та її сина з продовженим паспортом пропустили на територію ЄС, є скоріш, виключенням, аніж правилом. Можливо вказані особи мають статус біженців і користуються преференціями, наданими урядом країни, яка приймає біженців. Однак, це не змінює загальних правил Регламенту Ради ЄС №2252/2004 та стандартів IКAO 9303, вимоги яких застосовуються до паспортів громадян третіх країн аналогічно, як і до паспортів громадян ЄС. Таким чином, відповідачем не були порушені умови договору перевезення, а його дії узгоджуються з вимогами українського законодавства та нормами міжнародного права.
Відповідач ніколи не заперечував проти добровільного відшкодування позивачу вартості придбаних квитків та врегулювання спору без залучення суду - незалежно від наявності вини ТОВ «ОДРІ».
Вказує, що вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними і допустимими доказами.
Зазначає, що позивачка не навела жодних конкретних обставин, які б свідчили про глибину душевних страждань, тривалість негативних наслідків, погіршення психічного чи фізичного стану, необхідність медичної або психологічної допомоги. У позові відсутні будь-які докази, які підтверджували б заподіяння моральної шкоди саме у заявленому розмірі, зокрема медичні довідки, висновки спеціалістів, показання свідків щодо істотних немайнових втрат.
Наведена позивачем судова практика не звільняє від обов`язку доведення факту та розміру моральної шкоди, а лише підтверджує можливість її стягнення за наявності відповідних доказів, яких у даному випадку не подано. Таким чином, вимога про стягнення 200000,00 грн. моральної шкоди є відверто декларативною, оціночною та необґрунтованою. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.
Представником позивача подано відповідь на відзив в якій вказала, що закордонний паспорт ОСОБА_3 містив офіційну відмітку консульської установи України про продовження строку його дії до 2028 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №170. Додатково позивачка повідомляла водію, що і вона, і дитина мають дійсні посвідки на проживання на території Федеративної Республіки Німеччина, тобто правовий статус пасажирів щодо країни призначення був підтверджений не лише проїзними документами, а й документами, які засвідчують законність перебування у державі прямування. Попри це, водій не лише відмовив у перевезенні, а й відмовив у запропонованому позивачкою розумному способі мінімізації ризиків: доставити пасажирів до пункту пропуску Україна-Польща для перевірки документів компетентними органами. Після відмови позивачка з неповнолітньою дитиною фактично залишилась без надання оплаченої послуги, без зрозумілих роз`яснень та без належної комунікації з компанією.
Посилання відповідача на ст. 56-1 Закону України «Про автомобільний транспорт» не підтверджує правомірності відмови у цій конкретній ситуації. Зміст цієї норми зводиться до обов`язку перевізника перевірити наявність у пасажирів документів, необхідних для в`їзду, та права відмовити тим пасажирам, які на вимогу не пред`явили такі документи. У даній справі пасажири документи пред`явили, отже мова не про відсутність документів.
Аргументація відповідача посиланнями на Schengen Borders Code, Регламент Ради ЄС №2252/2004 та ICAO Doc 9303 також не доводить правомірності відмови у посадці. Акти ЄС регламентують дії уповноважених прикордонних органів під час контролю та визначають умови в`їзду до відповідних держав, але не наділяють приватного перевізника в Україні правом визнавати документи «недійсними» і відмовляти у перевезенні у випадку, коли документ виданий компетентним органом та містить належні відмітки. ICAO Doc 9303 є технічною специфікацією щодо машинозчитуваних документів і сам по собі не є нормою права, що встановлює недійсність документа у цивільно-правових відносинах між українським перевізником та українським споживачем. У справі наявні прямі письмові докази, що того ж дня позивачка і дитина фактично перетнули кордон Україна-Польща, що підтверджується листами ДПСУ (позивачка о 21:59, дитина о 22:00). Тобто компетентні органи здійснили контроль і не встановили перешкод для перетину кордону.
Аргумент відповідача про те, що позивачка, «придбавши квиток, у якому було написано, що перевезення пасажирів з продовженими паспортами не здійснюється», нібито зобов`язана була врахувати відповідні ризики, є безпідставним. Позивачка могла дізнатися про вказане застереження лише після здійснення оплати та отримання (формування) електронного квитка, тобто вже після укладення договору перевезення. До моменту оплати позивачці не було надано квиток як документ, що підтверджує укладення договору. Відтак така умова не могла бути предметом попереднього, усвідомленого і добровільного погодження споживача, а відповідач не надав жодного належного доказу того, що на етапі оформлення замовлення (до оплати) позивачці було чітко, однозначно та доступно повідомлено про цю істотну умову і що вона окремо підтвердила згоду саме з нею.
Моральна шкода у цій справі спричинена не «незручностями», а раптовим і безальтернативним позбавленням оплаченого перевезення у конкретний час та фактичним залишенням позивачки з дитиною без допомоги і без дієвої комунікації з боку перевізника. Позивачка обґрунтовано не була. готова до того, що за наявності чинних документів, у тому числі паспорта з консульським продовженням строку дії та чинних посвідок на проживання у ФРН, її та дитину не допустять до рейсу. Розгубленість, відчуття безпорадності, страх за безпеку дитини, приниження від категоричної відмови без зрозумілих правових роз`яснень, вимушеність терміново шукати альтернативні рішення і покладатися на сторонню допомогу - це ті обставини, які закономірно спричиняють істотні душевні страждання. Просила позовні вимоги задовольнити.
Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що у відповіді на відзив позивач, в черговий раз, оминає увагою умови договору перевезення, які були опубліковані на офіційному сайті ТОВ «ОДРІ» у вигляді Правил перевезень. Умовами договору між перевізником і пасажиром встановлено, що перевезення пасажирів з продовженими паспортами не здійснюється. У придбаному позивачкою квитку це застереження дублювалося. З моменту придбання квитка, пасажир приєднується до умов публічного договору перевезення і повинен виконувати Правила перевезень, встановлені перевізником і доведені до відома пасажира. На це чітко вказують положення ст.41 Закону України «Про автомобільний транспорт», в якій вказано, що …пасажир зобов`язаний: мати при собі квиток на проїзд… виконувати вимоги правил надання послуг та правил користування пасажирським автомобільним транспортом. Якщо Правила розміщені на сайті, на квитку чи на стенді вокзалу, а пасажир їх проігнорував, то він несе відповідальність за усі негативні наслідки своєї необізнаності. Зміст Правил перевезень, опублікованих на сайті перевізника, не звужує прав конкретного пасажира а стосується широкого кола осіб, які можуть чи мають намір скористатися послугами ТОВ «ОДРІ». Вимога про те, що перевезення пасажирів з продовженими паспортами не здійснюється, не стосувалася лише позивачки, а була заздалегідь чітко визначена умовами договору перевезення, відображених у відповідних Правилах. Зміст ст.633 та ст.915 Цивільного кодексу України, вказує на те, що перевезення транспортом загального користування є публічним договором. Це означає, що перевізник зобов`язаний надати послугу кожному, хто до нього звернеться, на однакових, встановлених перевізником договірних умовах. Купівля квитка або оплата проїзду вважається акцептом (прийняттям) запропонованих умов пасажиром. У міжнародних перевезеннях перевізник несе відповідальність за доставку пасажира з належними документами, ризикуючи отримати санкції ЄС, якщо документ не приймуть. За ч.3 ст.8 Шенгенського кодексу про кордони, в`їзд до ЄС вимагає дійсного проїзного документа. Продовжений паспорт не відповідає стандартам ICAO Doc 9303, що може призвести до відмови. Паспорт повинен мати фіксований строк дії, машинозчитуваний формат і не містити будь-яких змін. Продовження штампом руйнує цілісність документа, роблячи паспорт недійсним за межами України, на що не звертає увагу сторона позивача. Будь-яких інших документів, які підтверджують право в`їзду на територію ЄС позивачка не пред`являла, будь-яких заяв про наявність таких документів перевізнику не робила. Щодо майнової шкоди, то альтернативні витрати позивачки (на таксі, інший транспорт) не є прямим наслідком дій відповідача, оскільки позивачка мала можливість повернути кошти за квитки або оформити новий паспорт заздалегідь. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала просила такі задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. 
У судовому засіданні представник відповідача Лоза В.М. позовні вимоги заперечив, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, запереченні.
Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
19 вересня 2025 року позивач ОСОБА_1 придбала квитки № 939173 та № 939174 на автобусний рейс за маршрутом Львів-Баден-Баден на своє ім`я та на ім`я неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , загальною вартістю 5 544 гривні.
Відповідно до ч1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
У судовому засіданні сторонами визнано, що 20 вересня 2025 року, у день відправлення, ОСОБА_1 та її неповнолітній син ОСОБА_3 вчасно прибули для здійснення посадки на автобус та водієм автобуса ТОВ «ОДРІ», було відмовлено у здійсненні посадки на автобус, оскільки закордонний паспорт ОСОБА_3 містив дату чинності в графі «Дата закінчення строку дії - 05.06.2023 року та вдімітку про продовження терміну дії до 06.06.2028 року в рукописному вигляді.
ОСОБА_3 є сином ОСОБА_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 .
Як вбачається з копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_3 , у графі «Дата закінчення строку дії» - 05.06.2023 року. На сторінці паспорту «Особливі відмітки» міститься запис про те, що строк дії паспорту продовжено до 06.06.2028 у консульській установі 06.04.2023. 
Згідно інформації, наданої у листі Державної прикордонної служби України від 28.11.2025 ОСОБА_1 20.09.2025 о 21год 59хв виїхала за межі території України через пішохідний перехід. 
Згідно інформації, наданої у листі Державної прикордонної служби України від 05.12.2025 ОСОБА_6 20.09.2025 о 22год 00хв виїхав за межі території України через пішохідний перехід. 
У ОСОБА_1 наявна посвідка на проживання № НОМЕР_4 дійсна до 04.03.2024 (видана у Федеративній Республіці Німеччина), також у ОСОБА_3 наявна посвідка на проживання № НОМЕР_5 дійсна до 04.03.2024 ((видана у Федеративній Республіці Німеччина).
На звернення позивача ТОВ «Одрі» скеровано лист вих № 110 від 04.12.2025 в якому зазначено, що товариство приносить вибачення за ситуацію, що сталась під час посадки на міжнародний рейс 20.09.2025 з України (м.Львів) до Німечини (м.Баден-Баден) у зв`язку з відмовою у перевезенні сина через продовжений паспорт. Відповідно до вимог міжнародного законодавства, правил прикордонного контролю іноземних держав та умов перевезення пасажирів при міжнародних автобусних перевезеннях, перевізник зобов`язаний допускати до поїздки тих пасажирів, які мають дійсні та прийнятні для перетину кордону документи. 
Перевізник зобов`язаний забезпечувати дотримання вимог міжнародного законодавства, а також правил пропуску осіб через державний кордон іноземних держав, до яких прямує транспортний засіб. На момент Вашої з сином поїздки Постанова КМУ № 170 від 02.02.2022 (із змінами) тимчасово дозволяла перетин державного кордону України громадянами з паспортними документами, строк дії яких продовжено органами ДМС України. Однак зазначене послаблення діє виключно на території України і не покладає обов`язку на інші держави визнавати продовжені паспорти як дійсні для в`їзду. 
На період дії воєнних послаблень низка держав ЄС офіційно повідомляла, що не визнає продовжені українські паспорти для в`їзду на свою територію. У разі відмови у пропуску пасажира через неприйнятий документ відповідальність покладається на перевізника, який повинен повернути таку особу за власний рахунок та сплатити можливі штрафи. Тому ТОВ «Одрі» не допускає до міжнародного рейсу осіб з документом, щодо якого існує ризик відмови у в`їзді іншою державою. Також, звертаємо увагу, що на нашому офіційному сайті у розділі «Правила перевезень» та під час оформлення квитка онлайн, зазначено, що перевезення пасажирів з продовженими паспортами не здійснюється. Під час купівлі квитка Ви погоджуєтесь з умовами договору перевезення, у тому числі з вимогами до документів, необхідних для міжнародної поїздки. 
У відповіді на адвокатський запит від 18.11.2025 ТОВ «Одрі» надано відповідь у листі вих № 111 від 04.12.2025 в якому зазначено: ТОВ «Одрі» розглянуло лист-вимогу досудового врегулювання спору ОСОБА_1 ТОВ «Одрі» прийняло рішення повернути ОСОБА_1 вартість невикористаних двох квитків (№ 9391173, № 939174), оформлених на рейс 20.09.2025. Запропоновано ОСОБА_1 надати реквізити для повернення коштів за невикористані два квитки. Після отримання відповідних реквізитів ТОВ «Одрі» поверне ОСОБА_1 грошові кошти. 
Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Частиною 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Положенням статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно з частинами першою та другою статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена (частина перша, третя статті 641 ЦК України).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частина перша та друга статті 642 ЦК України).

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Згідно п.6 ст. 10 Закону 1023-XII виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов`язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили.
Відповідно до статті 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).
За змістом частини першої статті 919 ЦК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків у розумний строк.
Відповідно до частини першої статті 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Згідно ст. 29 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.
Частиною другою статті 30 Закону № 2344-III автомобільний перевізник, який здійснює перевезення пасажирів на договірних умовах, зобов`язаний: забезпечувати дотримання персоналом вимог законодавства про автомобільний транспорт; забезпечувати перед початком пасажирського міжнародного автомобільного перевезення перевірку наявності у пасажирів документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, та відмовляти у міжнародному перевезенні пасажирам, які не пред`явили необхідні документи; забезпечувати надання транспортних засобів для вивезення населення із зони надзвичайної ситуації, районів можливих бойових дій; забезпечувати контроль технічного та санітарного стану автобусів чи таксі перед початком роботи; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду; забезпечувати водіїв необхідною документацією; утримувати транспортні засоби в належному технічному та санітарному стані, забезпечувати їх своєчасне подання для посадки пасажирів та відправлення; забезпечувати проїзд пасажирів до зупинки чи місця призначення за маршрутом без додаткових витрат у разі припинення поїздки через технічну несправність транспортного засобу.
Згідно ст. 42 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - з моменту реєстрації електронного квитка.
Квиток - проїзний документ встановленої форми, що містить обов`язкові реквізити та відомості, який надає пасажиру право на одержання транспортних послуг.
Згідно з ч.6 с.42 Закону України «Про автомобільний транспорт» дія договору перевезення пасажира автомобільним транспортом може бути припинена за ініціативою автомобільного перевізника чи водія автомобільного транспортного засобу, якщо пасажир: перебуває у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння; порушує громадський порядок; пред`являє заборонений до перевезення багаж або багаж, який за габаритами не відповідає встановленим нормам; порушує інші вимоги правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту.
Відповідно до ст. 56-1 Закону України «Про автомобільний транспорт» під час здійснення пасажирського міжнародного автомобільного перевезення автомобільний перевізник, автомобільний самозайнятий перевізник, крім обов`язків, визначених статтею 40 цього Закону, зобов`язані перед початком такого перевезення перевірити наявність у пасажирів документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, та відмовити у перевезенні пасажирам, які на їх вимогу не пред`явили необхідні документи.
Пасажир під час міжнародного автомобільного перевезення, крім обов`язків, визначених статтею 41 цього Закону, зобов`язаний мати належним чином оформлені документи, необхідні для в`їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, та пред`явити їх автомобільному перевізнику, автомобільному самозайнятому перевізнику на їх вимогу.
Статтею 41 закону передбачені основні права та обов`язки пасажира: пасажир має право: одержувати від перевізника, водія, на зупинках автобусних маршрутів загального користування, автостанціях та автовокзалах інформацію про послуги автомобільного транспорту загального користування; безоплатно провозити з собою на автобусних маршрутах загального користування одну дитину дошкільного віку без надання їй окремого місця; безоплатно перевозити з собою на автобусних маршрутах загального користування ручну поклажу, а також відповідно до законодавства про захист прав споживачів і правил перевезень користуватися іншими правами.
Пасажир зобов`язаний: мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, за наявності права пільгового проїзду - відповідне посвідчення чи довідку, на підставі якої надається пільга, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - зареєструвати електронний квиток; виконувати вимоги правил надання послуг та правил користування пасажирським автомобільним транспортом.
Згідно пункту 158 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджені постановою КМУ від 18.02.1997р. № 176 пасажир автобуса зобов`язаний, зокрема, мати візові та еміграційні документи (під час міжнародних перевезень); під час міжнародного автомобільного перевезення мати належним чином оформлені документи, необхідні для в`їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, та пред`явити їх автомобільному перевізнику на його вимогу.
Статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачена відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, за невиконання обов`язку перевірити перед початком пасажирського міжнародного автомобільного перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів, автомобільний перевізник, автомобільний самозайнятий перевізник несуть відповідальність, передбачену законом. Відмова автомобільного перевізника, автомобільного самозайнятого перевізника у міжнародному автомобільному перевезенні пасажиру, який на вимогу автомобільного перевізника, автомобільного самозайнятого перевізника не пред`явив документи, необхідні для в`їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, не тягне за собою обов`язок автомобільного перевізника, автомобільного самозайнятого перевізника відшкодувати пасажиру заподіяну у зв`язку з цим шкоду.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №170 (у редакції чинної на момент виникнення спірних правовідносин) строк дії паспорта для виїзду за кордон продовжується на п`ять років з дати подання заяви про продовження строку. У разі подання заяви про продовження строку до дати закінчення строку дії паспорта для виїзду за кордон строк його дії продовжується на п`ять років з дати, що настає за датою закінчення строку його дії.
Відповідно до розділу розділу 5 (Техніка випуску) Додатку до Регламенту Ради ЄС №2252/2004 (щодо стандартів для засобів безпеки та біометрії в паспортах і проїзних документах) - документи для проїзду видаються у машинозчитуваній формі. Розташування на сторінці біографічних даних повинно відповідати вимогам частини 1 ICAO Документу 9303, а процедура виготовлення має відповідати вимогам, які встановлені для машинозчитувальних документів.
Таким чином, судом при розгляді даної справи встановлено що позивач придбала у відповідача послугу перевезення міжнародним автобусним рейсом за умовами якої відповідач як перевізник, зобов`язався надати у відповідний строк автобус із пасажирськими місцями для позивача та її сина ОСОБА_3 у місті Львові, а потім, згідно розкладу рейсу, здійснити міжнародне перевезення пасажирів до міста Баден-Баден (Німеччина).
Суд звертає увагу, що позивачем було придбано квитки 19.09.2025, та у квитках №939173, №939174 містилось застереження наступного змісту: «звертаємо увагу, що перевезення пасажирів з продовженими паспортами не здійснюється». Дані квитки долучені в якості доказів позивачем до матеріалів справи, що підтверджує, що позивач була обізнана з умовою договору перевезення що при наявності у пасажира продовженого паспорту, перевезення такого пасажира перевізником ТОВ «Одрі» не здійснюється. Оскільки така умова перевезення була зазначена безпосередньо у квитку позивач була ознайомлена з такою та могла скористатись можливістю повернення квитків. Покликання сторони позивача, що в електронний квиток було внесено зміни відповідачем жодними доказами не підтверджено.
Пасажир має право відмовитися від поїздки, повернути квиток і одержати назад повну або часткову вартість квитка - залежно від строку здавання квитка згідно з правилами, встановленими транспортними кодексами (статутами) (п. 6 ч. 1 ст. 911 ЦК України).
Як вбачається із розділу «Правила перевезення», розміщені у вільному доступі на офіційному сайті ТОВ «Одрі» та долучені в паперовому вигляді до матеріалів справи, в такому визначено діючі правила перевезення, зокрема, в яких зазначено: квиток є іменним документом для проїзду автобусом і не може бути переданий іншій особі, дійсний до дати та години виїзду, що вписані в квиток. При посадці потрібно мати роздрукований квиток(якщо немає квитка, дублікат оплачується в сумі 10 євро) та копію документа, що засвідчує вік пасажира для отримання знижки.
Повернення грошей за невикористану подорож
Гроші за невикористану подорож повертаються виключно фірмою в якій був придбаний квиток протягом 30 робочих днів після отримання всіх необхідних документів фірмою. Підставою для повернення грошей є бланк (квиток) зі всіма відривними купонами та обкладинкою (Копія паспорта, копія довідки про видачу ідентифікаційного коду, оригінал квитанції про оплату квитка, оригінал квитка, оригінал заяви про повернення коштів, при необхідності доручення). Гроші за невикористану подорож, якщо квиток був викуплений в одну сторону повертаються за мінусом 10%, якщо у дві - за мінусом однієї використаної сторони та мінусом 10%, якщо була подана заявка на повернення коштів на електронну пошту odri.lviv@gmail.com, як мінімум за 24 години до відправлення або в офісах компанії ТОВ Одрі,в іншому випадку кошти за квиток пропадають.
Загальні вимоги
Пасажир повинен прибути на посадку на пізніше як за 30 хвилин до від`їзду автобуса. У разі запізнення на посадку відповідальність несе пасажир. Під час руху в салоні і туалеті автобуса заборонено палити, вживати алкогольні напої та наркотики. В разі не виконання цих вимог компанія залишає за собою право зняти пасажира з рейсу без грошової компенсації. Екіпаж автобусу може відмовити перевозити пасажира у випадку:
- якщо він своїми діями заважає спокою інших пасажирів або створює небезпеку для подорожуючих;
- помітно в стані сп`яніння; згідно із Законом України Про автомобільний транспорт №1812-VIII статті 42. дія договору перевезення пасажира автомобільним транспортом може бути припинена за ініціативою автомобільного перевізника чи водія автомобільного транспортного засобу, якщо пасажир:
- перебуває у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння;
- порушує громадський порядок;
- пред`являє заборонений до перевезення багаж або багаж, який за габаритами не відповідає встановленим нормам;
- порушує інші вимоги правил надання послуг пасажирського
автомобільного транспорту.
В разі не виконання цих вимог компанія залишає за собою право зняти пасажира з рейсу без грошової компенсації.
Звертаємо вашу увагу, що перевезення пасажирів з продовженими паспортами не здійснюється.
Просимо перевіряти чинність вашого паспорта перед купівлею квитка та перед поїздкою.
Оцінюючи досліджені докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що стороною відповідача доведено, що на час укладення договору перевезення між позивачем та відповідачем діяли саме такі умови, що визначали умовою здійснення перевезення наявність чинного паспортного документу, оскільки така умова відображена на офіційному сайті компанії та в проїзних квитках, які були надані самою позивачкою.
Враховуючи, що застереження щодо того, що перевезення пасажирів з продовженими паспортами не здійснюється міститься як на офіційному сайті перевізника, а також таке застереження міститься у квитках № 939173 та № 939174, які подані як докази стороною позивача, відтак суд відхиляє аргументи сторони позивача, що у розділі «Правила перевезення», розміщені на офіційному сайті ТОВ «Одрі» були внесені зміни вже після виникнення спірних правовідносин з позивачем. 
Водночас суд вважає доведеним факт того що пред`явлений паспорту на ім`я ОСОБА_3 не відповідав умовам договору перевезення з ТОВ «Одрі» , оскільки містив у графі «Дата закінчення строку дії» - 05.06.2023 року та на сторінці паспорту «Особливі відмітки» внесений рукописний запис про продовження його дії до 06.06.2028.
Також суд відхиляє покликання позивача, що нею було пред`явлено посвідки на проживання у Німеччині, оскільки посвідка на проживання № НОМЕР_4 дійсна до 04.03.2024, посвідка на проживання № НОМЕР_5 дійсна до 04.03.2024, тобто такі не були чинними станом на 20.09.2025.
Таким чином, з матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що позивач був попереджений про можливість ненадання послуги при пред`явленні паспорту на ім`я ОСОБА_3 із рукописним записом про продовження його дії, а відтак позивачем не доведено підставності покладення відповідальності на перевізника за відмову у здійсненні перевезення за встановлених обставин, оскільки такі умови діяли щодо усіх пасажирів, які користувались послугами перевізника ТОВ "Одрі" та діяли у правовідношеннях між позивачем та відповідачем як умова договору перевезення.
Тому з врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягають. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.
Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено судам, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я.
Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з`ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно із частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Доводи позивача, щодо завдання йому моральної шкоди ґрунтуються на припущеннях, зважаючи на недоведеність у ході розгляду справи складових елементів цивільного правопорушення, що відповідно до статей 12, 80 ЦПК України є процесуальним обов`язком. Позивачем не доведено наявності шкоди, так і причинного зв`язку між ними.
Відтак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння їй моральних страждань, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою шкодою.
Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку, що позивачем не доведено факту завдання їй моральної шкоди відповідачем, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст.ст.10, 12, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в :
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОДРІ» про відшкодування моральної та майнової шкоди, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається через Пустомитівський районний суд Львівської області або безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 .
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОДРІ», ЄДРПОУ 31659165, Львівська область Львівський район с. Підберізці, вул. Польова, 25
Повний текст судового рішення складено 28 травня 2026 року.

Суддя	Н.  Б.  Добош