РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2026 року 	м. Рівне	№460/8034/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Бімер" 	
до	Національного агентства з акредитації України 	
 	про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -	
В С Т А Н О В И В:
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Бімер" (далі - позивач) до Національного агентства з акредитації України (далі - відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про скасування атестата про акредитацію ООВ, прийняте 28.04.2026 Національним агентством з акредитації України, яким вирішено скасувати з 30.04.2026 атестат про акредитацію ООВ №201540, дійсного з 30.10.2025 до 29.10.2029 та повернути атестат про акредитацію до НААУ в термін до 12.05.2026;
- зобов`язати Національне агентства з акредитації України вилучити з офіційного сайту з розділу "Реєстр акредитованих ООВ" відомості про скасування з 30.04.2026 акредитації ООВ випробувальної лабораторії Товариства з обмеженою відповідальністю "Бімер"
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що оскаржуване рішення відповідача від 28.04.2026 року прийняте з грубим порушенням встановленої та запровадженої державою адміністративної процедури, зокрема, з порушенням принципів гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні, верховенства права та безсторонності (неупередженості). Наголошує на тому, що відповідно до нормативного регулювання втрата компетентності для провадження визначеної діяльності з оцінки відповідності або здійснення грубого порушення обов`язків органом з оцінки відповідності не має своїм наслідком лише скасування атестата про акредитацію, а встановлює альтернативність дій національного органу України з акредитації, зокрема, обмеження сфери акредитації, тимчасове зупинення дії атестата про акредитацію в межах усієї сфери акредитації чи її частини, скасування атестата про акредитацію. При цьому альтернативність наслідків не вказує на їх рівнозначність, а навпаки свідчить про те, що вони застосовуються в залежності від ступеня серйозності порушення, а тому скасування атестата як застосування крайнього заходу може мати місце виключно у випадках крайньої неможливості відновлення компетентності або у разі виявлення системних порушень, які не підлягають виправленню або коригуванню. Наголошує, що відповідачем не було виявлено систематичних грубих порушень, адже станом на дату складання протоколів №Н0011-25 та №Н0010-25 від 11.03.2025 Загальний документ НААУ "Перелік грубих порушень з боку акредитованого органу з оцінки відповідності" не містив норми про те, що до грубих порушень відноситься не інформування НААУ про значні зміни, що мають відношення до наданої акредитації, визначених Угодою про акредитацію. Виявлення ж лише одного протоколу №Н0045-25 від 19.03.2025 з викладеними у ньому відомостями, щодо яких не було повідомлено НААУ, не дає підстав для скасування атестата акредитації, оскільки пункт 3.2. М-08.00.20 Методики "Тимчасове зупинення дії або скасування атестата про акредитацію або тимчасове зупинення частини його сфери акредитації" містить вичерпний перелік підстав для винесення Рішення про скасування дії атестату про акредитацію ООВ, одним з яких є виявлення більше ніж одного грубого порушення або більше чотирьох фактів для одного грубого порушення відповідно до переліку, викладеному в Загальному документі НААУ "Перелік грубих порушень з боку акредитованого органу з оцінки відповідності" (ЗД-08.00.35). Позивач також вказує на неможливість поширення висновків щодо дотримання вимог компетентності по Угоді про акредитацію від 20.10.2020 на компетентність позивача по Угоді про акредитацію від 30.10.2025, оскільки це порушує принцип законних очікувань від дій суб`єктів владних повноважень, адже оскаржуване рішення ретроспективним шляхом охоплює періоди, рішення та дії, які були до прийняття відповідачем рішення про акредитацію від 30.10.2025. У зв`язку із вказаним, вважає оскаржуване рішення протиправним і таким, що підлягає скасуванню, а для ефективного відновлення порушених прав вказує про необхідність зобов`язання відповідача вилучити з офіційного сайту з розділу "Реєстр акредитованих ООВ" відомості про скасування з 30.04.2026 акредитації ООВ випробувальної лабораторії позивача. За наведеного, просить позов задовольнити повністю. 
Ухвалою суду від 11.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі відповідно до статті 257 КАС України в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою суду від 11.05.2026 у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у справі №460/8034/26 відмовлено.
26.05.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказується, що Національним агентством з акредитації України відповідно до вимог Закону України "Про акредитацію органів з оцінки відповідності", ДСТУ EN ISO/IEC 17011:2019 та ДСТУ EN ISO/IEC 17025:2019, Угоди про акредитацію та документів НААУ проведено оцінювання діяльності Випробувальної лабораторії позивача, за результатами чого було встановлено грубі порушення вимог акредитації, що безпосередньо впливають на компетентність органу з оцінки відповідності, достовірність результатів випробувань та довіру до системи акредитації. Наголошує, що рішенням №201540 встановлено, що випробування проводилися особою, яка не внесена до форми 6 паспорта ВЛ та компетентність якого не була оцінена НААУ, а також про те, що позивач не повідомив НААУ про залучення такого персоналу, випробування здійснювалися у приміщенні, що не входить до сфери акредитації, при цьому використовувалося обладнання, не зазначене у паспортах ВЛ, яке також не було оцінено НААУ Вказує, що ООВ здійснювало посилання на акредитацію стосовно діяльності, на яку акредитація не поширювалася, зокрема, встановлено грубе порушення пункту 1, пункту 14 та пункту 15 Переліку грубих порушень, пункту 2.4.14 Угоди про акредитацію та пункту 6.1. ДСТУ EN ISO/IEC 17025:2019. Наполягає на тому, що позивач фактично просить суд підмінити дискреційні повноваження НААУ та здійснити переоцінку технічної компетентності ООВ, що виходить за межі функцій адміністративного суду. Зазначає, що Акт оцінки є документом, який фіксує технічні факти порушень, а правову кваліфікацію цим фактам дає Комісія з розгляду питань ООВ, яка надала її згідно з Протоколом №354 від 20.04.2026 і НААУ не обмежене пропозиціями окремого аудитора на місці, а рішення приймається колегіально компетентними особами. Зазначає, що право бути заслуханим могло бути реалізовано позивачем протягом 6 днів до моменту винесення рішення (28.04.2026) шляхом направлення будь-яких заперечень, але позивач не скористався цим часом і правом. Стверджує, що НААУ прийнято рішення про скасування атестата про акредитацію позивача виключно в інтересах держави та безпеки людей, оскільки позивачем порушені вимоги стандарту, вчинено три систематичних грубих порушення, а саме здійснення випробувань у приміщенні, що не входить до сфери акредитації, а також використання обладнання, яке не оцінювалося НААУ, персоналом, який не вказаний у Паспорті. Відповідач стверджує, що прийняте ним рішення є правомірним, а тому просить суд відмовити у задоволенні позову.
Представник відповідача у відзиві на позовну заяву та окремим клопотанням звернувся до суду з проханням розглянути справу за правилами загального позовного провадження або в порядку спрощеного провадження з повідомленням та викликом у судове засідання.
Ухвалою суду від 01.06.2026 у задоволенні клопотання відповідача про розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін відмовлено.
Крім того, представник відповідача у відзиві на позовну заяву та окремою заявою звернувся до суду з клопотанням про виклик і допит в якості свідка начальника управління акредитації лабораторій НААУ ОСОБА_1 та провідного експерта відділу акредитації лабораторій з випробувань у сфері транспорту управління акредитації лабораторій НААУ Китаєву С.А. 
Представник позивача звернувся до суду з клопотанням, в якому просить суд відмовити у задоволенні заяви відповідача про виклик свідків.
Ухвалою суду від 01.06.2026 у задоволенні заяви відповідача про виклик свідків відмовлено. 
27.05.2026 позивач подав відповідь на відзив, в якій наводить схожі за змістом позову доводи та аргументи, зокрема, зазначає про те, що відповідач намагається переконати суд про те, що порушення існує незалежно від редакції ЗД-08.00.35, але різні редакції цього документу містили різний перелік грубих порушень і це не може бути проігноровано.
28.05.2026 від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому представник відповідача підтримала позицію, викладену у відзиві, наголосила на тому, що наведені позивачем доводи є необґрунтованими та такими, що не спростовують встановлених грубих порушень вимог акредитації та просила у задоволенні позову відмовити повністю. 
Позивачем подано додаткові пояснення у справі щодо заперечень на відповідь на відзив у яких наведено доводи, які повторюють доводи позову та відповіді на відзив.
10.06.2026 відповідачем подано додаткові пояснення у яких також повторно зазначені твердження і аргументи, які були наведені у відзиві та запереченнях, що були подані відповідачем у цій справі. 
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши позовну заяву та матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд враховує таке.
Відносини, пов`язані з акредитацією органів з оцінки відповідності, незалежно від того чи є акредитація або діяльність з оцінки відповідності обов`язковою (обов`язковість якої передбачена законодавством) чи добровільною, і поширюється на органи виконавчої влади, національний орган України з акредитації та органи з оцінки відповідності незалежно від форми власності регулюються Законом України "Про акредитацію органів з оцінки відповідності" від 17.05.2001 №2407-III (далі - Закон України №2407-III, тут і далі в редакції на час спірних правовідносин).
Абзац другий статті 1 Закону України №2407-III визначає поняття "акредитація органів з оцінки відповідності" (далі - акредитація) як засвідчення національним органом з акредитації того, що орган з оцінки відповідності для провадження визначеної діяльності з оцінки відповідності відповідає вимогам: національних стандартів, прийнятих на основі відповідних гармонізованих європейських стандартів, а також у разі необхідності будь-яким додатковим вимогам у відповідних сферах - у секторах, які охоплені угодою між Україною та Європейським Союзом про оцінку відповідності та прийнятність промислової продукції; національних стандартів, прийнятих на основі відповідних міжнародних чи європейських стандартів, у тому числі гармонізованих європейських стандартів, або вимогам міжнародних чи європейських стандартів, у тому числі гармонізованих європейських стандартів (далі - стандарти для цілей акредитації), а також у разі необхідності будь-яким додатковим вимогам у відповідних сферах - у секторах, не охоплених угодою між Україною та Європейським Союзом про оцінку відповідності та прийнятність промислової продукції.
Статтею 3 Закону України №2407-III визначено, що законодавство України у сфері акредитації складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у цій сфері. 
Діяльність з акредитації відповідно до ст.5 Закону України №2407-III базується на таких основних принципах: забезпечення рівності прав, законних інтересів усіх заінтересованих сторін; загальнодоступності та неупередженості проведення робіт з акредитації; прозорості діяльності з акредитації; професійної компетентності виконавців робіт; добровільності акредитації; забезпечення участі органів виконавчої влади та громадських організацій на паритетній основі; застосування гармонізованих з міжнародними та європейськими стандартами вимог щодо акредитації; дотримання суспільних інтересів; конфіденційності інформації, отриманої в процесі акредитації.
Акредитація здійснюється відповідно до вимог, установлених законодавством у сфері акредитації, стандартами для цілей акредитації, а також іншими документами з питань акредитації, прийнятими національним органом України з акредитації, міжнародними та європейськими організаціями з акредитації. Перелік назв і позначень таких актів та документів, тексти нормативно-правових актів з питань акредитації, а також тексти інших документів з питань акредитації, прийнятих національним органом України з акредитації, оприлюднюються на веб-сайті національного органу України з акредитації в Інтернеті.
Статтею 6 Закону України №2407-III визначено, що акредитація здійснюється національним органом України з акредитації. Національний орган України з акредитації є державною організацією, яка утворюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері економічного розвитку, та провадить некомерційну господарську діяльність без мети одержання прибутку. Положення про національний орган України з акредитації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері економічного розвитку.
Основними функціями національного органу України з акредитації є: акредитація органів з оцінки відповідності, в тому числі прийняття рішень про акредитацію, відмову в акредитації, розширення та обмеження сфери акредитації, тимчасове зупинення і поновлення дії атестата про акредитацію в межах усієї сфери акредитації чи її частини та скасування атестата про акредитацію; проведення моніторингу за відповідністю акредитованих ним органів з оцінки відповідності вимогам акредитації (далі - моніторинг) шляхом здійснення нагляду, проведення повторних, позачергових та інших оцінок; затвердження: порядку здійснення акредитації, програм робіт з акредитації; порядку проведення моніторингу; порядку розгляду скарг, пов`язаних з діяльністю акредитованих органів з оцінки відповідності; кваліфікаційних вимог, порядку та правил атестації персоналу з акредитації; складу атестаційної комісії персоналу з акредитації; організація відбору, навчання, підготовки та атестації персоналу з акредитації, залучення його до проведення робіт з акредитації; ведення реєстру акредитованих органів з оцінки відповідності та реєстру персоналу з акредитації; участь у роботі з гармонізації нормативно-правових актів, національних стандартів та інших документів з питань акредитації з міжнародними та європейськими правилами і стандартами, які визначають вимоги до національного органу з акредитації та акредитованих органів з оцінки відповідності; організація науково-дослідних робіт у сфері акредитації; організація інформаційного забезпечення з питань акредитації.
01.04.2026 наказом Мінекономіки №4515 затверджено Положення про Національне агентство з акредитації України (нова редакція) (далі - Положення), відповідно до пункту 1 якого визначено, що Національне агентство з акредитації України є національним органом України з акредитації органів з оцінки відповідності, державною організацією, яка належить до сфери управління Міністерства економіки, довкілля та сільського господарства України та провадить некомерційну господарську діяльність без мети одержання прибутку. 
Згідно з пунктом 2 вказаного Положення відповідач у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, наказами Мінекономіки та цим Положенням.
Основними функціями НААУ згідно з пунктом 8 Положення є: акредитація органів з оцінки відповідності, у тому числі прийняття рішень про акредитацію, відмову в акредитації, розширення та обмеження сфери акредитації, тимчасове зупинення і поновлення дії та скасування атестата про акредитацію; проведення моніторингу за відповідністю акредитованих ним органів з оцінки відповідності вимогам акредитації (далі - моніторинг) шляхом здійснення нагляду, проведення повторних, позачергових та інших оцінок; затвердження: порядку здійснення акредитації, програм робіт з акредитації; порядку проведення моніторингу; порядку розгляду скарг, пов`язаних із діяльністю акредитованих органів з оцінки відповідності; кваліфікаційних вимог, порядку та правил атестації персоналу з акредитації; кваліфікаційних вимог, порядку та правил атестації персоналу з акредитації; складу атестаційної комісії персоналу з акредитації; положення про комісію з апеляцій; методичних рекомендацій з питань акредитації; організація відбору, навчання, підготовки та атестації персоналу з акредитації, залучення його до проведення робіт з акредитації; ведення реєстру акредитованих органів з оцінки відповідності та реєстру персоналу з акредитації та ін.
30.10.2020 позивачем та відповідачем було укладено Угоду про акредитацію, яка визначала основні правові, організаційні та економічні засади відносин органу з оцінки відповідності з національним органом України з акредитації, з терміном дії до 29.10.2025. 
Як вбачається з матеріалів справи, позивач засвідчив компетентність Випробувальної лабораторії Товариства з обмеженою відповідальністю "Бімер" відповідно до вимог ДСТУ EN ISO/IEC 17025:2019, в сфері перевірки технічного стану КТЗ та його конструкції за вимогами безпеки, ідентифікації КТЗ, перевірки вимог до конструкції, випробування гальмівної системи та визначення ефективності та характеристик функціонування робочої, допоміжної, аварійної та стоянкової гальмових систем, перевірки відповідності маркування у відношенні розміщення педалей управління, перевірка травмобезпечності зовнішніх виступів КТЗ та ін., на підтвердження чого видано атестат про акредитацію ООВ №201540, дійсний з 30.10.2025 до 29.10.2029.
30.10.2025 позивачем та відповідачем було укладено нову Угоду про акредитацію, яка також визначає основні правові, організаційні та економічні засади відносин органу з оцінки відповідності з національним органом України з акредитації. Згідно з умовами цієї Угоди вона набрала чинності з моменту реєстрації атестата про акредитацію та діє до 29.10.2030, якщо її не буде розірвано достроково. Сторони не надавали суду доказів розірвання або дострокового припинення такої Угоди і судом таких обставин не встановлено.
12.03.2026 відповідачем було видано наказ №9од "Про проведення позачергової оцінки" на підставі якого 13.03.2026 на електронну пошту позивача надійшов лист НААУ за №2-5/4-1475 "Щодо складу групи аудиторів з акредитації", яким повідомлено, що на підставі п.8.3 Розділу 8 Настанови з управління, Методики НААУ "Організація та проведення моніторингу шляхом здійснення позачергової оцінки акредитованих ООВ" (М-08.00.19), з метою оцінки можливих факторів та вчинення грубого порушення буде проведено позачергову оцінку Випробувальної лабораторії Товариства з обмеженою відповідальністю "Бімер" (атестат про акредитацію №201540).
Позивачем та відповідачем було укладено договір на виконання робіт з моніторингу шляхом позачергової оцінки №201540-02-Пз-26 від 31.03.2026, за умовами якого відповідач (як виконавець) взяв на себе зобов`язання провести роботи з моніторингу за відповідністю акредитованого органу з оцінки відповідності Випробувальної лабораторії ТОВ "Бімер" вимогам акредитації шляхом здійснення позачергової оцінки на відповідність вимогам ДСТУ EN ISO/IЕC 17025 "Загальні вимоги до компетентності випробувальних та калібрувальних лабораторій".
В період з 07.04.2026 по 08.04.2026 представниками відповідача проведено позачергову оцінку Випробувальної лабораторії ТОВ "Бімер" на місці.
07.04.2026 представниками відповідача проведено попередню нараду, на якій проінформовано позивача про критерії акредитації, мету та план оцінки, за підсумками чого складено Протокол попередньої наради на проведення оцінки на місці органу з оцінки відповідності (ООВ). 
Під час позачергової оцінки групою аудиторів було складено 7 протоколів невідповідностей.
08.04.2026 представниками відповідача за участі представників позивача проведено підсумкову нараду, перебіг якої викладено у Протоколі підсумкової наради по проведенню оцінки на місці органу з оцінки відповідності (ООВ) на відповідність вимогам акредитації випробувальної лабораторії товариства з обмеженою відповідальністю "Бімер" та з якого слідує, що керівником групи аудиторів з акредитації Китаєвою С.А. ознайомлено присутніх із спостереженням, що зроблені під час оцінки і переліком невідповідностей, виявлених під час оцінки на місці, висновками групи за результатами оцінки, зокрема повідомлено, що ООВ випробувальної лабораторії товариства з обмеженою відповідальністю "Бімер" загалом відповідає встановленим вимогам ДСТУ EN ISO/IEC 17025:2019, за винятком зафіксованих невідповідностей, однак остаточне рішення буде прийняте НААУ, повідомлено про можливе проведення повторного оцінювання на місці з метою перевірки ефективності впровадження коригувальних дій ООВ з метою усунення виявлених невідповідностей, вказано про те, що під час оцінки виявлено 7 невідповідностей, кожна з яких оформлена протоколом за встановленою формою та те, що термін усунення виявлених невідповідностей – до 30 календарних днів, починаючи з дня, наступного за останнім днем оцінки. Також роз`яснено порядок усунення зауважень за результатами оцінки на місці. 
22.04.2026 на електронну адресу позивача відповідачем надіслано лист за №2-2/4-2323, яким повідомлено про надіслання Акта про проведення оцінки на місці випробувальної лабораторії на відповідність ДСТУ EN ISO/IEC 17025:2019 з 07.04.2026 по 08.04.2026, складеного 09.04.2026, та повідомлено про те, що під час оцінювання групою аудиторів було виявлено грубі порушення відповідно до Загального документу "Перелік грубих порушень з боку акредитованого органу з оцінки відповідності" (ЗД-08.00.35).
Як слідує з Акта про проведення позачергової оцінки на місці обґрунтування виявлених грубих порушень зводяться до наступного:
- пункт 1 "Посилання органу з оцінки відповідності (далі - ООВ) на акредитацію стосовно тих робіт, на здійснення яких його не було акредитовано" – виявлено та задокументовано три порушення випробувань: протоколи №Н0011-25 від 11.03.2025; №Н0010-25 від 11.03.2025 та №Н0045-25 від 19.03.2025, згідно з якими випробування проводив ОСОБА_2 , який був залучений на підставі договору надання послуг від 06.03.2025 та уповноваження на проведення випробувань (Ф.03.ВЛ.6.2), але він не є співробітником ВЛ відповідно до Форми 6 Паспорта ВЛ, який затверджений 03.04.2024, а також випробування проводились в приміщенні за адресою: Хмельницька обл., м.Старокостянтинів, вул.Чайковського, 1/31, що не відноситься до сфери акредитації ООВ та з використанням обладнання, яке не зазначено в Паспорті ВЛ, і про що НААУ не було повідомлено, що порушує Угоду про акредитацію від 30.10.2020, п.2.4.14.;
- пункт 14 "Видача документів з оцінки відповідності структурними підрозділами, які відсутні в організаційній структурі юридичної особи" – згідно з протоколами випробувань Товариства з обмеженою відповідальністю "Бімер" №Н0011-25 від 11.03.2025; №Н0010-25 від 11.03.2025 та №Н0045-25 від 19.03.2025, випробування проводилися у приміщенні за адресою Хмельницька обл., м.Старокостянтинів, вул.Чайковського, 1/31, що не відноситься до сфери акредитації ООВ та з використанням обладнання, яке не зазначено в Паспорті ВЛ;
- пункт 15 "Не інформування НААУ про значні зміни, що мають відношення до наданої акредитації, визначених Угодою про акредитацію" – згідно з протоколами випробувань Товариства з обмеженою відповідальністю "Бімер" №Н0011-25 від 11.03.2025; №Н0010-25 від 11.03.2025 та №Н0045-25 від 19.03.2025, випробування проводив ОСОБА_2 про що не було повідомлено НААУ і який не внесений до Форми 6 Паспорта Випробувальної лабораторії Товариства з обмеженою відповідальністю "Бімер", тобто компетентність даного персоналу не було оцінено НААУ відповідно до вимог стандарту ДСТУ EN ISO/IEC 17025:2019 (EN ISO/IEC 17025:2017, IDT; ISO/IEC 17025:2017, IDT). 
28.04.2026 відповідач листом за №2-2/2-2455 "Щодо Рішення про скасування атестата про акредитацію" проінформував позивача про прийняття рішення від 28.04.2026 про скасування атестата про акредитацію ООВ, яким з 30.04.2026 скасовано атестат про акредитацію Випробувальної лабораторії Товариства з обмеженою відповідальністю "Бімер" №201540, а також повідомлено про необхідність повернути недіючі атестат та сферу акредитації до НААУ в термін до 12.05.2026.
Як слідує з рішення про скасування атестата про акредитацію ООВ, затвердженого в.о. директора Національного агентства з акредитації України Ю.Ярощуком 28.04.2026, відповідач вирішив:
- Скасувати з 30 квітня 2026 року атестат про акредитацію ООВ №201540, дійсний з 30 жовтня 2025 року до 29 жовтня 2029 року;
- ООВ повернути атестат про акредитацію до НААУ в термін до 12 травня 2026 року;
- Сектору реєстру внести до Реєстру акредитованих ООВ відповідні зміни та направити листи до наступних міністерств і відомств для інформування: Міністерство розвитку громад та територій України, Головний сервісний центр.
У вказаному рішенні зазначено, що воно набирає чинності з дати затвердження керівником Національного агентства з акредитації України або особою, яка її заміщує, а також вказано про те, що подання апеляції, скарги чи пред`явлення позову не зупиняє дію даного рішення відповідно до Закону України "Про акредитацію органів з оцінки відповідності" та ДСТУ EN ISO/IEC 17011:2019 "Оцінка відповідності. Загальні вимоги до органів з акредитації, що акредитують органи з оцінки відповідності".
Крім того, у рішенні роз`яснено порядок оскарження такого рішення: відповідно до статті 9 Закону України "Про акредитацію органів з оцінки відповідності" та Положення про Комісію з апеляцій Національного агентства з акредитації України (ЗД-15.00.05), орган з оцінки відповідності може оскаржити рішення щодо акредитації, прийняте стосовно нього, з яким він не згоден, шляхом подання апеляції до комісії з апеляцій (термін подання апеляції становить тридцять календарних днів з дати отримання рішення НААУ). Подання апеляції до комісії з апеляцій не обмежує права органу з оцінки відповідності на звернення до суду. 
Не погодившись з рішенням відповідача від 28.04.2026 про скасування атестата про акредитацію ООВ, позивач звернувся до суду.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.
Оскільки статтею 3 Закону України №2407-III визначено, що відносини щодо прийняття, набрання чинності, оскарження в адміністративному порядку, виконання, припинення дії адміністративних актів з акредитації регулюються Законом України "Про адміністративну процедуру" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, а суб`єкти владних повноважень, у тому числі суди, при застосуванні норм законодавства, зазначеного в частині першій цієї статті, враховують правозастосовну практику Європейського Союзу, у тому числі застосовують при розгляді справ як джерело національного права рішення Суду Європейського Союзу, практику Європейської Комісії щодо застосування положень Регламенту Європейського Парламенту і Ради (ЄС) № 765/2008 від 09 липня 2008 року про встановлення вимог до акредитації та про скасування Регламенту (ЄЕС) № 339/93, то відповідно оспорюване у цій справі рішення відповідача підлягає до оцінки в тому числі на предмет дотримання, встановлених вказаними нормативними актами вимог.
З огляду на визначення поняття "акредитація органів з оцінки відповідності", наданому у абзаці 2 ст. 1 Закону України №2407-III та враховуючи, що однією із основних функцій національного органу України з акредитації є акредитація органів з оцінки відповідності, в тому числі прийняття рішень про акредитацію, відмову в акредитації, розширення та обмеження сфери акредитації, тимчасове зупинення і поновлення дії атестата про акредитацію в межах усієї сфери акредитації чи її частини та скасування атестата про акредитацію (абзац 2 ч. 7 ст. 6 Закону України №2407-III), суд дійшов висновку, що скасування атестата про акредитацію є складовою частиною акредитації в цілому та результатом процедури акредитації конкретного органу з оцінки відповідності зокрема.
Статтею 11 Закону України №2407-III унормовано порядок проведення акредитації, зокрема, встановлено, що основними етапами здійснення акредитації є: подання заявки органом з оцінки відповідності (заявником) на акредитацію чи розширення сфери його акредитації; надання заявником інформації та документації, необхідної для акредитації; призначення групи аудиторів з акредитації; складання програми робіт з акредитації та інформування про це заявника; проведення аналізу наданої інформації та документації; проведення оцінки заявника на місці; аналіз зібраних матеріалів і складання акта оцінки з рекомендаціями щодо акредитації заявника (розширення сфери його акредитації) або відмови в акредитації заявника (відмови в розширенні сфери його акредитації); прийняття рішення про акредитацію заявника (розширення сфери його акредитації) або про відмову в акредитації заявника (відмову в розширенні сфери його акредитації).
Якщо національний орган України з акредитації встановлює, що відповідний орган з оцінки відповідності є компетентним для провадження визначеної в заявці діяльності з оцінки відповідності, національний орган України з акредитації приймає рішення про його акредитацію чи розширення сфери його акредитації. У разі прийняття рішення про акредитацію органу з оцінки відповідності йому видається атестат про акредитацію та надається право використовувати національний знак акредитації. Строк дії атестата про акредитацію становить п`ять років. 
За приписами абзацу 10 ст. 1 Закону України №2407-III оцінка - це процес оцінювання компетентності органу з оцінки відповідності у визначеній сфері акредитації, що здійснюється національним органом з акредитації на основі визначених стандартів для цілей акредитації та/або інших нормативних документів.
Як вбачається з матеріалів справи відповідач, як національний орган України з акредитації, здійснив акредитацію позивача як органу з оцінки відповідності у 2020 році (Угода про акредитацію від 30.10.2020) та у 2025 році (Угода про акредитацію від 30.10.2025), тобто засвідчив, що випробувальна лабораторія позивача як орган з оцінки відповідності є компетентною для провадження діяльності з оцінки відповідності, відповідно до сфери акредитації (атестат про акредитацію №201540). Зазначені обставини не заперечуються сторонами. 
Відповідно до п. 1 Політики НААУ щодо моніторингу за відповідністю акредитованих НААУ органів з оцінки відповідності вимогам акредитації шляхом здійснення нагляду, проведення повторних та позачергових оцінок ЗД-08.00.16 Редакція 12, схвалена та рекомендована до застосування рішенням Ради з акредитації НААУ від 17.12.2025, (далі Політика ЗД-08.00.16), у період дії атестата про акредитацію НААУ проводить моніторинг за відповідністю акредитованих органів з оцінки відповідності (далі – ООВ) вимогам акредитації (далі – моніторинг) шляхом здійснення нагляду, проведення повторних та позачергових оцінок для забезпечення того, що діяльність з оцінки відповідності, представлена у сфері акредитації ООВ, була оцінена протягом циклу акредитації у відповідних місцях розташування (далі – місце).
Пунктом 8 Політики ЗД-08.00.16 визначено перелік випадків, коли НААУ має право проводити позачергові оцінки ООВ на місці. 
Суд констатує, що позивач не оспорює факт укладення ним з відповідачем договору на виконання робіт з моніторингу шляхом позачергової оцінки №201540-02-Пз-26 від 31.03.2026, погодження складу групи аудиторів та їх допуску позивачем до оцінки на місці, а тому суд не надає оцінку питанням правомірності призначення і проведення відповідачем позачергової оцінки позивача.
Разом з цим, оцінюючи оскаржуване рішення від 28.04.2026 про скасування атестата про акредитацію ООВ на предмет його відповідності вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.
Акредитація та її складова частина – позачергова оцінка акредитованого органу з оцінки відповідності – є адміністративною процедурою, а тому її здійснення визначається Конституцією України, Законом України "Про адміністративну процедуру" та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, при цьому під час її здійснення мають дотримуватися визначені ст.4 Закону України "Про адміністративну процедуру" принципи, зокрема: 1) верховенство права, у тому числі законності та юридичної визначеності; 2) рівність перед законом; 3) обґрунтованість; 4) безсторонність (неупередженість) адміністративного органу; 5) добросовісність і розсудливість; 6) пропорційність; 7) відкритість; 8) своєчасність і розумний строк; 9) ефективність; 10) презумпція правомірності дій та вимог особи; 11) офіційність; 12) гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні; 13) гарантування ефективних засобів правового захисту.
Згідно зі статтею 12 Закону України "Про адміністративну процедуру" адміністративний орган зобов`язаний у порядку, встановленому законом, забезпечувати реалізацію права особи на доступ до інформації, що пов`язана з прийняттям та виконанням адміністративного акта стосовно неї. 
Вказана норма імперативно зобов`язує адміністративний орган діяти певним чином, а саме так, щоб забезпечити особі, щодо якої здійснюється адміністративна процедура доступ до інформації, яка пов`язана з прийняттям та виконанням адміністративного акта стосовно неї, та зокрема, забезпечити їй право на ознайомлення з матеріалами відповідної справи.
Оцінюючи спірне рішення на предмет того чи було забезпечено відповідачем позивачу реалізацію його права на доступ до інформації, що пов`язана з прийняттям та виконанням адміністративного акта, суд зазначає, що твердження позивача щодо порушення відносно нього принципу "гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні" підтверджується матеріалами справи. Зокрема, вбачається, що ні у Акті про проведення оцінки на місці випробувальної лабораторії на відповідність ДСТУ EN ISO/IEC 17025:2019 з 07.04.2026 по 08.04.2026, складеного 09.04.2026, ні у будь-якому іншому документі, який був складений під час оцінки ООВ до моменту прийняття спірного рішення, не міститься повідомлення позивачу про те, що виявлені під час оцінки обставини або порушення можуть призвести до такого негативного наслідку як скасування атестата акредитації, як не міститься і пропозиції відповідача позивачу надати пояснення або будь-які додаткові документи, які позивач вважав би за необхідне надати до моменту прийняття рішення. Вказане свідчить про фактичне усунення позивача від процесу прийняття рішення, яке негативно вливає на його права та інтереси. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що з метою інформування та у разі виникнення у позивача бажання надати додаткову інформацію та бути заслуханим ним було надіслано позивачу акт про проведення оцінки на місці, оскільки надіслання акта про проведення оцінки не заміняє необхідності повідомлення особи про те, що можливим наслідком розгляду результатів оцінки буде негативне рішення у вигляді скасування атестата акредитації, більше того, акт про проведення оцінки на місці не містить відомостей про право особи надати за наслідками ознайомлення з ним заперечення або пояснення, що спростовує твердження відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про адміністративну процедуру" особа має право бути заслуханою адміністративним органом, надавши пояснення та/або заперечення у визначеній законом формі до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи. При цьому реалізація такого права напряму залежить від того чи володіє особа інформацією про те, що відносно неї може бути прийнято негативне рішення, а також з яких підстав та щодо яких саме обставин вона може надати пояснення та/або заперечення. Зазначене право не ставиться законодавством в залежність від будь-яких додаткових умов або від дій самої особи.
Пунктом 4 ч.1 ст.28 Закону України "Про адміністративну процедуру" встановлено, що учасники адміністративного провадження мають право бути заслуханими адміністративним органом з питань, що є предметом адміністративного провадження, до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес такого учасника.
Оцінюючи обставини справи суд приходить до переконання, що відповідачем було порушено право позивача бути заслуханим і надати пояснення та/або заперечення до моменту прийняття рішення, яке негативно вплинуло на права та інтереси позивача.
Як слідує із змісту спірного рішення про скасування атестата про акредитацію ООВ, таке рішення прийнято на підставі статей 11, 12 Закону України "Про акредитацію органів з оцінки відповідності", пункту 7.11 ДСТУ EN ISO/IEC 17011:2019 Оцінка відповідності. Загальні вимоги до органів з акредитації, що акредитують органи з оцінки відповідності, пункту 6.1. ДСТУ EN ISO/IEC 17025:2019, пункту 8.5 "Настанови з управління", пункту 2.4.14 Угоди про акредитацію від 30.10.2025, пункту 3.2 М-08.00.20 Методики "Тимчасове зупинення або скасування дії атестата про акредитацію ООВ або тимчасове зупинення частини його сфери акредитації".
Оцінюючи вказані підстави суд зазначає, що стаття 11 Закону України "Про акредитацію органів з оцінки відповідності" містить норму, відповідно до якої якщо національний орган України з акредитації встановлює, що акредитований орган з оцінки відповідності втратив компетентність для провадження визначеної діяльності з оцінки відповідності або вчинив грубе порушення своїх обов`язків, національний орган України з акредитації вживає всіх належних заходів до обмеження сфери акредитації, тимчасового зупинення дії атестата про акредитацію в межах усієї сфери акредитації чи її частини або скасування атестата про акредитацію. 
Зазначена норма не містить критеріїв або ознак, за яких застосовується той чи інший захід реагування, а визначає лише види наслідків, які можуть мати місце у разі втрати компетентності для провадження визначеної діяльності з оцінки відповідності або вчинення грубого порушення обов`язків органом з оцінки відповідності.
Як слідує з пункту 7.11 ДСТУ EN ISO/IEC 17011:2019 "Оцінка відповідності. Загальні вимоги до органів з акредитації, що акредитують органи з оцінки відповідності" орган з акредитації повинен мати задокументовану(-і) процедуру(-и) та критерії для вирішення того, за яких обставин акредитація повинна бути тимчасово зупинена, скасована або обмежена, якщо акредитований орган з оцінки відповідності не виконав вимоги акредитації або порушив правила акредитації, або добровільно подав запит на тимчасове зупинення, скасування або обмеження. 
Тобто відповідно до пункту 7.11 ДСТУ EN ISO/IEC 17011:2019, на який як на підставу для прийняття спірного рішення покликається відповідач, НААУ повинно мати задокументовану процедуру та критерії того, за яких обставин настає той чи інший негативний наслідок для органу з оцінки відповідності. 
Відповідно до пункту 6.1. ДСТУ EN ISO/IEC 17025:2019 "Загальні вимоги до компетентності випробувальних та калібрувальних лабораторій" лабораторія повинна мати у своєму розпорядженні персонал, приміщення, обладнання, системи та допоміжні служби, необхідні для управління та виконання лабораторної діяльності. Зазначена норма є загальною вимогою до забезпеченості лабораторії ресурсами і не містить положення, яке б конкретизувало або зобов`язувало орган з оцінки відповідності здійснити ту чи іншу дію. 
З огляду на те, що 30.10.2025 року відповідачем було акредитовано випробувальну лабораторію позивача (атестат про акредитацію ООВ №201540), суд виснує, що за результатами вказаної процедури акредитації відповідачем було встановлено забезпеченість позивача ресурсами, необхідними для здійснення діяльності як випробувальна лабораторія у заявленій сфері.
З приводу ж доводів відповідача про виявлення ним задокументованих трьох порушень випробувань у протоколах №Н0011-25 від 11.03.2025; №Н0010-25 від 11.03.2025 та №Н0045-25 від 19.03.2025, які полягають у тому, що випробування проводив ОСОБА_2 , який був залучений по договору надання послуг від 06.03.2025 та уповноваження на проведення випробувань (Ф.03.ВЛ.6.2.), який не є співробітником ВЛ відповідно до Форми 6 Паспорта ВЛ, який затверджений від 03.04.2024, а також проведення випробувань у приміщенні за адресою, яка не відноситься до сфери акредитації ООВ та з використанням обладнання, яке не зазначено в Паспорті ВЛ і про що не повідомлено НААУ, то суд зазначає наступне.
Як вбачається із змісту пункту 6.2.1. ДСТУ EN ISO/IEC 17025:2019 персонал лабораторії може бути не тільки внутрішнім, але і зовнішнім, при цьому у примітці до пункту 6.6.1 ДСТУ EN ISO/IEC 17025:2019, в якому наведено регулювання використання продукції та послуг від зовнішніх постачальників, зазначено про те, що послуги можуть охоплювати серед іншого і послуги з випробування та послуги з оцінювання.
Зазначене свідчить про те, що саме по собі залучення органом з оцінки відповідності зовнішнього персоналу та постачальників послуг, в даному випадку за договором надання послуг від 06.03.2025, не заборонено зазначеним ДСТУ. Умовою такого залучення ДСТУ EN ISO/IEC 17011:2019 "Оцінка відповідності. Загальні вимоги до органів з акредитації, що акредитують органи з оцінки відповідності" виставляє лише те, що такий персонал має діяти неупереджено, бути компетентним та працювати відповідно до системи менеджменту лабораторії.
Як встановлено матеріалами справи, групою аудиторів під час оцінки на місці не було виявлено ознак того, що залучений позивачем зовнішній персонал - ОСОБА_2 діяв упереджено, був некомпетентним або працював з порушенням системи менеджменту лабораторії, не надано доказів протилежного і до матеріалів цієї справи. 
Стосовно приміщень, то відповідно до пункту 6.3.5. ДСТУ EN ISO/IEC 17025:2019, якщо лабораторія виконує лабораторну діяльність у місцях або приміщеннях, що не перебувають під її постійним контролем, вона має забезпечити виконання вимог цього стандарту стосовно приміщень та умов довкілля. Зазначене вказує на те, що стандарт дозволяє здійснювати діяльність не лише у тих приміщеннях, які постійно перебувають під контролем випробувальної лабораторії, але і у інших місцях та приміщеннях, і єдиною умовою, яку при цьому виставляє стандарт, є те, що випробувальна лабораторія має забезпечити виконання вимог цього стандарту стосовно приміщень та умов довкілля. Аналогічно сформульована норма і стосовно обладнання, зокрема, пункт 6.4.2 ДСТУ EN ISO/IEC 17025:2019 вказує, що якщо лабораторія використовує обладнання, що перебуває поза її постійним контролем, вона має забезпечити його відповідність вимогам цього стандарту.
Як вбачається з матеріалів, справи групою аудиторів під час оцінки на місці не було виявлено ознак того, що приміщення і обладнання, які використовувалися під час проведення випробувань, результати яких оформлені протоколами №Н0011-25 від 11.03.2025; №Н0010-25 від 11.03.2025 та №Н0045-25 від 19.03.2025, не забезпечували виконання вимог ДСТУ EN ISO/IEC 17025:2019 стосовно приміщень, обладнання та умов довкілля, не надано доказів протилежного і до матеріалів цієї справи. 
З огляду на відсутність заборони акредитованій лабораторії залучати зовнішній персонал та постачальників послуг, а також використовувати приміщення та обладнання, які перебувають поза її постійним контролем, вбачається, що порушення, яке інкримінується відповідачем позивачу, полягає не у такому залученні, а саме у неповідомленні позивачем НААУ про їх використання.
Виконання певних процедур та вимог, а також наслідки їх невиконання, якщо такі не визначені у законодавчих актах, пов`язується з об`єктивною необхідністю особи бути обізнаною у таких вимогах та процедурах. Оцінюючи доводи сторін в частині віднесення вказаних неповідомлень до грубих порушень суд зазначає, що відповідно до пункту 8.5 "Настанови з управління НААУ" встановлено, що скасування атестата про акредитацію ООВ проводиться відповідно до методики “Тимчасове зупинення або скасування атестата про акредитацію ООВ або тимчасове зупинення частини його сфери акредитації” (М-08.00.20). При цьому у випадках виявлення грубих порушень ООВ, рішення про тимчасове зупинення атестата про акредитацію ООВ або тимчасове зупинення частини його сфери акредитації діє не більше одного року, скасування атестата про акредитацію здійснюється за тих же умов, що і тимчасове зупинення, якщо виявлені порушення не можуть бути усунені за визначений проміжок часу, а також, якщо ООВ повністю припиняє свою діяльність або припиняє діяльність в сфері акредитації.
Вказана норма чітко встановлює, що скасування атестата про акредитацію здійснюється, якщо виявлені порушення не можуть бути усунені за визначений проміжок часу. Як вбачається з Протоколу підсумкової наради від 08.04.2026, групою аудиторів було зроблено висновок про те, що ООВ випробувальної лабораторії Товариства з обмеженою відповідальністю “Бімер“ загалом відповідає встановленим вимогам ДСТУ EN ISO/IЕC 17025:2019, за винятком зафіксованих невідповідностей, остаточне рішення у зв`язку із чим буде прийнято НААУ, а також повідомлено позивача про те, що термін усунення виявлених невідповідностей – до 30 календарних днів, починаючи з дня, наступного за останнім днем оцінки.
З огляду на те, що групою аудиторів було повідомлено позивачу строк, протягом якого можна усунути всі виявлені невідповідності, то суд дійшов висновку, що група аудиторів, які здійснювали позачергову оцінку на місці позивача, не вважали, що виявлені невідповідності (в тому числі невідповідність щодо неповідомлення про залучення зовнішніх ресурсів) не можуть бути усунені за визначений проміжок часу, що з урахуванням змісту пункту 8.5 "Настанови з управління НААУ" вказує на те, що такі порушення не мають своїм наслідком скасування атестата про акредитацію, оскільки вони можуть бути усунені. 
Крім того, як зазначено у оскаржуваному рішенні про скасування атестата про акредитацію, документування вказаного порушення здійснено у протоколах випробувань №Н0011-25 від 11.03.2025; №Н0010-25 від 11.03.2025 та №Н0045-25 від 19.03.2025, що, за твердженням відповідача, є грубим порушенням, яке міститься у "Переліку грубих порушень з боку акредитованого органу з оцінки відповідності".
Оцінюючи доводи позивача в частині того, що на дати трьох протоколів випробувань №Н0011-25 та №Н0010-25 від 11.03.2025 і №Н0045-25 від 19.03.2025 діяли різні редакції Загального документу "Перелік грубих порушень з боку акредитованого органу з оцінки відповідності" суд зазначає, що станом на 11.03.2025 дійсно редакція Загального документу "Перелік грубих порушень з боку акредитованого органу з оцінки відповідності" ЗД-08.00.35 (Редакція 03) не містила пункту, який з`явився у Загальному документі "Перелік грубих порушень з боку акредитованого органу з оцінки відповідності" ЗД-08.00.35 (Редакція 04), що був введений НААУ в дію 14.03.2025 року, наступного змісту: "Не інформування НААУ про значні зміни, що мають відношення до наданої акредитації, визначених Угодою про акредитацію".
Зазначене свідчить про те, що не інформування НААУ про значні зміни, що мають відношення до наданої акредитації, визначених Угодою про акредитацію, до 14.03.2025 не було включено НААУ до переліку грубих порушень, а отже, не визнавалося таким. Таким чином, протоколи випробувань №Н0011-25 та №Н0010-25 від 11.03.2025 не підтверджують факту вчинення грубого порушення позивачем, оскільки на вказану дату не здійснення інформування НААУ про значні зміни, що мають відношення до наданої акредитації, визначених Угодою про акредитацію, не визнавалися грубим порушенням.
Вказане дає підстави виснувати про те, що під час оцінки на місці групою аудиторів не було виявлено три випадки задокументованого грубого порушення "Не інформування НААУ про значні зміни, що мають відношення до наданої акредитації, визначених Угодою про акредитацію", як про це вказано у оскаржуваному рішенні, що свідчить про необґрунтованість такого рішення, адже під час його прийняття не було враховано всі обставини, що мають значення для прийняття рішення, зокрема, щодо того, які саме порушення були визначені грубими відповідно до Загального документу "Перелік грубих порушень з боку акредитованого органу з оцінки відповідності" ЗД-08.00.35 на момент конкретних протоколів, виданих випробувальною лабораторією позивача. 
З приводу доводів відповідача про те, що позивачем було порушено п.2.4.14 Угоди про акредитацію від 30.10.2020, то суд зауважує, що на час здійснення позачергової оцінки (квітень 2026 року) зазначена Угода вже припинила свою дію, більше того, сторонами за результатами проведеної акредитації було укладено нову Угоду про акредитацію від 30.10.2025. Припинення дії Угоди у зв`язку із завершенням строку її дії припиняє всі відносини сторін, якщо інше не буде погоджено сторонами або законодавством. Як вбачається з матеріалів справи, сторони не укладали будь-яких правочинів, які б продовжували дію Угоди про акредитацію від 30.10.2020 року або окремих її умов, не міститься норми і у законодавстві щодо можливості застосування санкцій після завершення дії вказаного правочину. Суд також зазначає, що факт підтвердження відповідачем у жовтні 2025 року компетентності позивача як органу оцінки відповідності не заперечується відповідачем, а це свідчить про непослідовну та суперечливу позицію відповідача, який у квітні 2026 року вирішив ретроспективно переглянути свої висновки і скасувати акредитацію за Угодою про акредитацію від 30.10.2025 року посиланням на виявлені порушення за попередньою, а не цією акредитацією за Угодою про акредитацію від 30.10.2020 року.
Одними із принципів адміністративної процедури є добросовісність і розсудливість (п.5 ч.1 ст. 4 Закону України "Про адміністративну процедуру").
Стаття 10 Закону України "Про адміністративну процедуру" пояснює добросовісність і розсудливість в адміністративній процедурі. Адміністративний орган зобов`язаний діяти добросовісно для досягнення мети, визначеної законом. Адміністративний орган при здійсненні адміністративного провадження повинен діяти, керуючись здоровим глуздом, логікою та загальноприйнятими нормами моралі, з дотриманням вимог законодавства. Особа зобов`язана здійснювати надані їй права добросовісно та не зловживати ними.
Принципу добросовісності ("bona fides") корелюють доктрина римського права "venire contra factum proprium" (заборони суперечливої поведінки, інша назва принцип "естопель") ґрунтується ще на римських максимах - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці), "nemo auditur propriam turpitudinem allegans" (ніхто не може посилатися на власну ганебність або провину, щоб отримати перевагу в суді або в правових питаннях тобто заборони отримувати вигоду від власного неправомірної поведінки). В основі зазначених доктрин знаходиться принцип добросовісності.
Поведінка, яка суперечить добросовісності, "легітимним очікуванням", "належному урядуванню" та "правовій визначеності" не може бути правомірною, як і всі рішення пов`язані із нею.
Суд зазначає, що якщо національний орган з акредитації підтвердив у жовтні 2025 року компетентність позивача та уклав з ним Угоду про акредитацію на новий строк, то перегляд такого свого рішення через процедуру скасування атестата про акредитацію на підставі ретроспективного аналізу дій, які мали місце у березні 2025 року є нічим іншим як виявом суперечливої поведінки суб`єкта владних повноважень та свідчить про протиправність прийнятого рішення. 
Оцінюючи доводи відповідача в частині того, що на його думку відсутність у Загальному документі "Перелік грубих порушень з боку акредитованого органу з оцінки відповідності" ЗД-08.00.35 (Редакція 03) не важлива, оскільки цей документ містив інші види грубих порушень, які інкриміновані позивачу, а саме пункт "1. Посилання органа з оцінки відповідності (далі – ООВ) на акредитацію стосовно тих робіт, на здійснення яких його не було акредитовано" та пункт "14. Видача документів з оцінки відповідності структурними підрозділами, які відсутні в організаційній структурі юридичної особи", то суд зазначає наступне. 
Наявність такого порушення як "1. Посилання органа з оцінки відповідності (далі – ООВ) на акредитацію стосовно тих робіт, на здійснення яких його не було акредитовано" відповідач обґрунтовує тим, що випробування проводилися ОСОБА_2 , який не є співробітником ВЛ і у приміщенні, яке не відноситься до сфери акредитації ООВ, але як вже було зазначено судом вище, розділ 6 ДСТУ EN ISO/IEC 17025:2019 "Загальні вимоги до компетентності випробувальних та калібрувальних лабораторій" дозволяє лабораторії використовувати не тільки персонал та обладнання лабораторії, але і зовнішніх постачальників. 
Як встановлено із змісту вказаного у пункті 1 Загального документу "Перелік грубих порушень з боку акредитованого органу з оцінки відповідності" порушення, воно стосується не випадків залучення лабораторією зовнішніх постачальників, а випадків здійснення посилання органом з оцінки відповідності на акредитацію стосовно тих робіт, на здійснення яких його не було акредитовано, тобто якщо випробувальна лабораторія не була акредитована на проведення певного випробування, але стверджує, що має таку акредитацію. З наявної в матеріалах справи сфери акредитації випробувальної лабораторії Товариства з обмеженою відповідальністю "Бімер" (додаток до атестата про акредитацію №201540 від 30.10.2025) слідує, що позивач на час здійснення випробувань щодо яких було складено протоколи випробувань №Н0011-25 та №Н0010-25 від 11.03.2025 і №Н0045-25 від 19.03.2025 був акредитований на здійснення таких випробувань, а тому мав право посилатися на свою акредитацію. Суд зазначає, що відповідач не довів належними і допустимими доказами того, що на час вказаних випробувань позивач не був акредитований на здійснення таких випробувань, а отже, доводи відповідача в частині вчинення позивачем такого грубого порушення як "1. Посилання органа з оцінки відповідності (далі – ООВ) на акредитацію стосовно тих робіт, на здійснення яких його не було акредитовано" відхиляються судом як неспроможні.
Оцінюючи оскаржуване рішення в частині доводів відповідача щодо того, що, оскільки випробування проводилися у приміщенні за адресою, що не відноситься до сфери акредитації ООВ та з використанням обладнання, яке не зазначено у Паспорті ВЛ, то це кваліфікується як грубе порушення, передбачене пунктом 14 Загального документу "Перелік грубих порушень з боку акредитованого органу з оцінки відповідності" ЗД-08.00.35 - "Видача документів з оцінки відповідності структурними підрозділами, які відсутні в організаційній структурі юридичної особи", то суд зазначає, що приміщення і обладнання не є структурними підрозділами, а відносяться до ресурсів в розумінні ДСТУ EN ISO/IEC 17025:2019. 
Суд констатує, що відповідно до змісту ДСТУ EN ISO/IEC 17025:2019 "Загальні вимоги до компетентності випробувальних та калібрувальних лабораторій" використання зовнішніх ресурсів не прирівнюється до формування і залучення до випробувань нового структурного підрозділу юридичної особи, жодних доказів здійснення будь-яким структурним підрозділом, який відсутній в організаційній структурі позивача, випробувань матеріали справи не містять, а тому суд приходить до переконання, що суб`єктом владних повноважень не доведено правомірності свого рішення в цій частині.
Пунктом 3.2. М-08.00.20 Методики "Тимчасове зупинення або скасування дії атестата про акредитацію ООВ або тимчасове зупинення частини його сфери акредитації" встановлено, що підставою скасування (визнання недійсним) атестата про акредитацію ООВ є виявлення порушень, що не можуть бути усунені за визначений проміжок часу; виявлення більше ніж одного грубого порушення відповідно до переліку, викладеного в Загальному документі НААУ "Перелік грубих порушень з боку акредитованого органу з оцінки відповідності" (ЗД 08.00.35). Як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідач вказує саме на те, що ним було виявлено більше ніж одне грубе порушення, але з урахуванням висновків, яких дійшов суд у цьому рішенні, матеріали справи не містять доказів вчинення позивачем більше ніж одного грубого порушення, визначеного у Загальному документі НААУ "Перелік грубих порушень з боку акредитованого органу з оцінки відповідності" (ЗД 08.00.35), що свідчить про протиправність прийняття рішення скасування атестата про акредитацію з цієї підстави. 
З вказаного вище вбачається, що відповідач діяв не дотримуючись принципів адміністративної процедури, зокрема, обґрунтованості, відкритості, презумпції правомірності дій та вимог особи та без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані оскаржувані рішення, а тому суд дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення відповідача про скасування атестата про акредитацію ООВ є протиправним та підлягає скасуванню.
У практиці Верховного Суду критерії ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу сформульовані досить чітко. Судове рішення про задоволення позову має забезпечити відновлення порушеного або оспорюваного права чи інтересу, у позивача не має бути потреби повторно звертатися до суду з іншими вимогами, і таке судове рішення можна виконати. У відповідності з принципом процесуальної економії, судове рішення не має створювати передумов для іншого судового процесу, в якому відбуватиметься захист права чи інтересу позивача. Прикладом вказаного правозастосування є постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №908/976/19.
З огляду на те, що за наслідками прийняття оскаржуваного рішення відповідачем на офіційному сайті в розділі "Реєстр акредитованих ООВ" щодо позивача внесено запис про скасування з 30.04.2026 акредитації ООВ випробувальної лабораторії Товариства з обмеженою відповідальністю "Бімер", суд погоджується з позивачем, що ефективність відновлення його прав, поряд із скасуванням адміністративного акта щодо нього, може бути досягнуто шляхом зобов`язання відповідача вилучити зі свого офіційного сайта з розділу "Реєстр акредитованих ООВ" вказаних відомостей.
Інші доводи та аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи по суті.
Положеннями частини першої статті 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини сформованої, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент сторін. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
За правилами частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
На підставі вищевикладеного, зважаючи на встановлені у ході судового розгляду справи обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач не довів правомірність своєї поведінки у спірних правовідносинах. У той же час, доводи та аргументи позивача, якими останній обґрунтовував заявлені ним позовні вимоги, знайшли своє підтвердження за наслідками розгляду справи по суті, а тому позов слід задовольнити.
За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Бімер" до Національного агентства з акредитації України задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення про скасування атестата про акредитацію ООВ, прийняте 28.04.2026 Національним агентством з акредитації України щодо скасування з 30 квітня 2026 року атестату про акредитацію ООВ №201540, дійсного з 30 жовтня 2025 до 29 жовтня 2029 року, та повернення атестату про акредитацію до НААУ в термін до 12 травня 2026 року.
Зобов`язати Національне агентство з акредитації України вилучити з офіційного сайту з розділу "Реєстр акредитованих ООВ" відомості про скасування з 30.04.2026 акредитації ООВ випробувальної лабораторії Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ "Бімер". 
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бімер" за рахунок бюджетних асигнувань Національного агентства з акредитації України судовий збір в сумі 6656,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 16 червня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Бімер" (вул. Енергетиків, буд. 4, м. Рівне, Рівненський р-н, Рівненська обл., 33019, ЄДРПОУ/РНОКПП 37574538) 
Відповідач - Національне агентство з акредитації України (бульв. Шевченка Тараса, 23, м. Київ, 01032, ЄДРПОУ/РНОКПП 26196207) 

Суддя       С.А. Борискін