Справа №:755/13052/25
Провадження №: 2/755/312/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"29" червня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді: Катющенко В.П., розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, - 
В С Т А Н О В И В:
Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому, просить суд: стягувати щомісячно з ОСОБА_2 аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_3 у розмірі частки заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття.
Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 26.06.1999 по 02.11.2012. Від шлюбу у сторін народилися спільні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06.11.2012 ухвалено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньок, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення дітьми повноліття, у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 03.10.2012. 
Позивачка зазначила, що з 03.10.2012 по 31.08.2024 з ОСОБА_2 стягувалися аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно. Починаючи з 01.09.2024 почали стягуватися аліменти у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно, при цьому, про зміну розміру аліментів її проінформовано не було. 
В свою чергу, відповідач працює офіційно, отримує регулярний дохід. Крім того, відповідач має працюючу дружину, неповнолітню доньку від другого шлюбу, непрацездатних батьків, які отримують дохід у вигляді пенсії. Позивачка зазначила, що діти від попереднього шлюбу не повинні бути звужені у правах через народження у платника аліментів іншої дитини, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Додатково вказала, що стягнення за виконавчими документами з відповідача не проводяться, матеріальний стан останнього не погіршився, обставин, що можуть перешкоджати відповідачу виконувати його батьківські обов`язки немає, тому вважає за можливе задовольнити її позовні вимоги. 
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02.09.2025 відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні строки.
Копію вказаної ухвали суду, яка направлялася повторно, відповідач не отримав, а конверт повернувся до суду із відміткою поштового відділення «адресат відсутній».
04.02.2026 від представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Обґрунтовуючи свої заперечення зазначив, що відповідач добровільно, за своєю згодою відраховував зі своєї заробітної плати саме 1/3 доходу на утримання обох доньок. Так, починаючи з 10.08.2021 по 15.05.2025 відповідач, не заперечував проти стягнення 1/3 частини його доходу на користь неповнолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому, старша дочка відповідача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не навчається та не продовжує навчання у жодному із закладів вищої освіти. Оплата збільшеного розміру аліментів сплачувалися відповідачем з розумінням необхідності допомоги своїм дітям усіма можливими способами. Проте, з початком постійних витрат на допомогу та утримання батьків відповідача, які пережили інсульти з подальшим різким погіршенням стану їх здоров`я, утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка утримується відповідачем та проживає разом з ним, а також необхідність допомоги дружині відповідача, яка потребує відновлення та реабілітації після заміни кульшового суглобу - така допомога відповідачем не може надаватися у попередньому обсязі. Збільшення розміру аліментів з 1/6 до 1/4 доходу відповідача унеможливить нормальне існування його сім`ї та батьків, які потребують його допомоги та підтримки. Відповідач зазначив, що постійно бере активну участь у житі спільних з позивачкою дочок, допомагає їм матеріально, вирішує нагальні проблеми, які виникають в процесі їх життя.
Крім того, відповідач зазначив, що його дружина ОСОБА_7 є інвалідом третьої групи, та перенесла операцію на правому кульшовому суглобі, і тому має обмеження в роботі. Крім того, в другому шлюбі у нього народилась донька ОСОБА_6 (неповнолітня) на яку теж потрібні фінансові витрати. Окрім того, відповідач також заперечує підстави для задоволення позову, в зв`язку з тим, що його батьки самі не можуть себе забезпечити на мізерну пенсію. Так, батько відповідача переніс мікроінсульт і операцію на венах, а мама за станом потребує операції на очах і має супутні захворювання. Відповідач зазначає, що як син виконує свої обов`язки перед батьками, тобто забезпечує і піклується про них. Також, відповідач просить суд прийняти до уваги його щомісячне невелике грошове забезпечення військовослужбовця, яке він розподіляє на утримання аліментів (дитини), утримання його двох непрацездатних батьків-пенсіонерів, утримання нової сім`ї, харчування, одяг та поїздки з роботи на роботу і підтримання свого здоров`я як військового, в зв`язку з чим просить залишити позовну заяву без задоволення. Окрім того відповідач постійно спілкується з дочками від першого шлюбу, бере участь у їх житті, постійно допомагає матеріально їм, окрім сплати аліментів позивачці.
Серед численних видів матеріальної допомоги спільним з позивачкою дочкам, відповідач зазначає, що неодноразово викликався працівниками поліції, як батько ОСОБА_3 , яка час-від-часу потрапляла у неприємні ситуації, пов`язані з вживанням нею алкогольних напоїв та інших заборонених речовин. Декілька разів відповідач їздив забирати ОСОБА_8 з відділків Національної поліції України, викликався до органів ювенальної поліції, як відповідальна особа та колишній працівник правоохоронного органу. Разом з тим, у вищезгаданий період дочка відповідача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживала з матір`ю та була на утриманні ОСОБА_1 , яка отримувала аліменти від відповідача у розмірі 1/3 від доходів відповідача на одну дитину.
Крім того, ОСОБА_1 була визнана винною у справі № 755/3956/25 щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків її, як матері неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином, навіть враховуючи збільшений розмір аліментів на одну дитину (1/3 доходів відповідача), які відраховував відповідач, позивачка не виконувала батьківські обов`язки щодо виховання та розвитку неповнолітньої ОСОБА_8 належним чином.
26.02.2026 від позивачки ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, у якій остання наполягала на задоволенні позовних вимог. В обґрунтування зазначила, що твердження відповідача стосовно того, що він з 10.08.21 по 15.05.25 добровільно виплачував 1/3 частину свого доходу, не відповідає дійсності. Крім того, відповідач зазначав, що його дружина перенесла операцію на правому кульшовому суглобі, але не надав докази про операцію і рік її проведення. Хоча вона і є людиною з інвалідністю 3 групи, у довідці до акту огляду МСЕК зазначено, що вона може працювати за своєю професією, обмеження у роботі відсутні. Стосовно доньки відповідача, яка народилася в другому шлюбі, то позивачка просить врахувати, що діти від попереднього шлюбу не повинні бути звужені у правах через народження у платника аліментів іншої дитини, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Відповідач посилається також на необхідність постійного надання додаткової фінансової допомоги своїм батькам у зв`язку з їх станом здоров`я. При цьому позивачка не заперечує того факту, що батьки відповідача можуть потребувати лікування та матеріальної підтримки. Водночас просить врахувати, що, окрім відповідача, батьки мають ще одну повнолітню доньку - ОСОБА_9 , яка є працездатною та не має на утриманні неповнолітніх дітей. Крім того, окрім щомісячного грошового забезпечення військовослужбовця, відповідач також отримує матеріальну допомогу, що підтверджується копією звіту про здійснені відрахування та виплати, однак із зазначених сум аліменти не утримуються.
Також, відповідач зазначає, що викликався працівниками ювенальної служби як відповідальна особа та як колишній працівник правоохоронних органів, однак до ювенальної служби він викликався саме як батько дитини. Разом з тим позивачка зазначила, що як мати, також відвідувала органи ювенальної превенції у зазначений період. На той час вона вже отримувала аліменти у розмірі 1/6 частини доходу відповідача, а не 1/3, як помилково зазначено у його відзиві. Крім того, вона зверталася до органів соціального захисту, спілкувалася з педагогами, психологами та іншими спеціалістами з метою надання необхідної підтримки її доньці - ОСОБА_3 - у складний для неї період життя. Щодо притягнення позивачки до адміністративної відповідальності у справі № 755/3956/25, то зазначила, що разом зі своєю дитиною, ОСОБА_3 , з`явилася на засідання суду, надала пояснення і суд, наклав адміністративне стягнення у виді попередження. Крім того вказала, що якщо відповідач вважав, що вона не виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та розвитку дитини належним чином, він, як батько, міг би взяти на себе відповідальність за виховання, догляд та розвиток доньки. Проте таких дій з його боку не вчинено. 
Додатково зазначила, що спільна з відповідачем донька ОСОБА_8 з народження зареєстрована за місцем реєстрації та проживання позивачки. Відповідач не підтримував зв`язок з позивачкою і доньками, не намагався створити нормальні умови для подальшого спілкування та участі обох батьків в житті доньок. Позивачка, виховуючи доньок одна, піклувалася про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювала належні умови для розвитку їх природних здібностей. Донька, ОСОБА_3 , займалася танцями, вступила до фізико-математичного ліцею, активно займалася спортом, де мала досягнення. При цьому в зазначений період позивачка також здійснювала догляд за своєю матір`ю, яка перенесла три інсульти та страждала на онкологічне захворювання, що потребувало постійної уваги, лікування та догляду. З початку повномасштабного вторгнення вони вимушено евакуювались на західну Україну, а згодом - за кордон. Там у доньки, ОСОБА_3 , виникли проблеми з навчанням, поведінкою і психічним здоров`ям, тому вони повернулись до України. Враховуючи, що для звернення до психіатра з дитиною до 14 років потрібен дозвіл обох батьків, позивачка в 2024 році звернулась до відповідача з проханням про залучення до обстежень доньки. Відповідач відмовив у спільному відвідуванні лікаря та обстеженнях доньки, що перешкоджало здійсненню батьківських прав та забезпеченню медичної допомоги дитині. Незважаючи на відмову, відповідач епізодично долучався до вирішення окремих питань виховання доньки за прямим проханням позивачки.
Відповідач у своєму відзиві вводить суд в оману, стверджуючи, що нібито постійно бере активну участь у житті доньок, надає їм матеріальну підтримку та сприяє вирішенню їх нагальних потреб. Насправді наразі відповідач не спілкується з доньками, не проявляє ініціативи у встановленні або підтриманні контакту з ними, не знає про їхні інтереси та не цікавиться їхнім життям. Відповідач проживає з новою сім`єю в орендованій квартирі, і доньки від попереднього шлюбу жодного разу не перебували у нього вдома. Спільного проведення часу, у тому числі під час святкових та вихідних днів, між відповідачем і доньками не відбувалося. Вказані обставини свідчать про відсутність активної участі відповідача у житті дітей, на що він посилається у своєму відзиві. Відповідач, окрім сплати аліментів, фактично не бере участі у вихованні спільної доньки - ОСОБА_3 , не цікавиться станом її здоров`я, не сприяє її лікуванню та не відвідує разом із нею медичні заклади. Неповнолітня ОСОБА_3 потребує системного лікування та догляду у зв`язку зі станом здоров`я. Позивачка регулярно супроводжує дитину до лікарів, забезпечує проходження діагностичних обстежень та необхідного лікування, перебуває на постійному зв`язку з лікарями (психіатром, психотерапевтом, педіатром), а також взаємодіє з працівниками соціальних служб з метою забезпечення належного лікування та реабілітації дитини, вживаючи всіх можливих заходів для покращення її стану здоров`я. Водночас відповідач не проявляє належної батьківської турботи, не підтримує зв`язок з позивачкою щодо стану здоров`я дитини, не бере участі у вирішенні питань її лікування та розвитку. 
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29.06.2026 відмовлено у задоволені клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про поновлення строку на подання відзиву, що поданий в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,оскільки строк для подання відзиву не пропущено.
Інших заяв по суті справи до суду не надходило.
Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_10 зареєстрували шлюб 26.06.1999 у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з філією Державного Центру розвитку сім`ї, про що зроблено запис за № 523. Після державної реєстрації шлюбу прізвище дружини - ОСОБА_11 .
ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02.11.2012 у справі № 2604/16854/12, розірвано шлюб, зареєстрований 26.06.1999 Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з філією Державного Центру розвитку сім`ї, актовий запис № 523, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06.11.2012 у справі № 2604/21894/2012, позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та утримання дружини задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення дітьми повноліття, у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.10.2012. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі частини з усіх видів заробітку щомісячно до досягнення ОСОБА_3 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 214,60 грн.
ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 05.10.2013 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що складено відповідний актовий запис № 500.
ОСОБА_7 має третю групу інвалідності внаслідок загального захворювання, яка призначена з 01.06.2008 та встановлена довічно, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії КИО - І № 303861 від 19.05.2008. Вказане підтверджується також пенсійним посвідченням № НОМЕР_3 від 06.11.2013, серія НОМЕР_4 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_6 , батьками якої записані ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 .
Листом Шевченківського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 21.08.2025 № 29794/27.10-25 повідомлено, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 35777503 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва № 2-21894 від 21.11.2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення дітьми повноліття в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.10.2012. В порядку примусового виконання на адресу місця роботи боржника направлено постанову № 35777503 про звернення стягнення на заробітну плату боржника для подальшого виконання. На прийом до державного виконавця звернувся боржник з приводу стягнення із заробітної плати останнього 1/3 частини доходу вже після досягнення старшою дитиною повноліття. У зв`язку з досягненням старшої дитини повноліття та зверненням боржника, на адресу місця роботи боржника 04.09.2024 направлено лист, яким роз`яснено вимоги статті 183 СК України та вказано здійснювати відрахування із заробітної плати боржника в розмірі 1/6 частини доходу щомісячно. Додатково повідомлено, що згідно звітів про здійснені відрахування та виплати із заробітної плати боржника стягуються аліменти в розмірі 1/6 частини доходу, починаючи з серпня 2024 року.
08.05.2025 в межах ВП № 35777503 старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Красноштан І.Л. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку направлено для виконання до Центру авіації Служби безпеки України. 
Шевченківським ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) направлено листа головному бухгалтеру фінансово-економічного управління СБУ, у якому зазначено, що на їхню адресу направлено постанову № 35777503 від 24.12.2012 про звернення стягнення на заробітну плату боржника для подальшого виконання. Згідно зазначеної постанови необхідно стягувати аліменти в розмірі 1/3 частини доходу боржника щомісячно. Зазначено, що у зв`язку з досягненням старшої дитини повноліття та керуючись статтею 183 СК України, відрахування із заробітної плати боржника відповідно до постанови № 357775203 від 24.12.2012 здійснювати у розмірі 1/6 частини доходу боржника щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Як вбачається зі звіту про здійснення відрахування та виплати СБУ відносно ОСОБА_2 за період з 01.01.2024 по 31.07.2024 утримана та перерахована сума на користь ОСОБА_1 в межах ВП № 35777503 становить 97 214,54 грн (відсоток (частка стягнення) складала 1/3 від доходу).
Зі звіту про здійснення відрахування та виплати СБУ відносно ОСОБА_2 за період з 01.09.2024 по 30.04.2025 утримана та перерахована сума на користь ОСОБА_1 в межах ВП № 35777503 становить 61 751,49 грн (відсоток (частка стягнення) складала 1/6 від доходу).
Згідно інформаційної довідки виданої Дніпровським районним в місті Києві центром соціальних служб від 24.02.2026, вбачається, що родина ОСОБА_1 з 13.02.2025 по 18.02.2026 перебувала на обліку центру, отримувала соціальні послуги інформування, консультування, представництва інтересів. За цей період мати з дитиною відвідали 14 консультацій психолога, консультацію юриста, консультації фахівця із соціальної роботи.
24.02.2026 психологом ОСОБА_12 видана психотерапевтична характеристика сім`ї ОСОБА_11 ( ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ), з якої вбачається, що сім`я ОСОБА_11 перебуває у процесі психотерапевтичного супроводу з травня 2025 року. Звернення до терапії пов`язане з переживанням складних життєвих обставин, зокрема тривалою відсутністю батька, наслідками повномасштабної війни, вимушеною еміграцією та необхідністю адаптації до нових соціальних умов. Додатковим фактором емоційного навантаження став пубертатний період молодшої доньки, що супроводжується віковими психоемоційними змінами та підвищеною потребою у підтримці дорослого. Попри значний рівень зовнішнього стресового навантаження, сім`я демонструє стабільність, згуртованість та здатність до конструктивного подолання труднощів. Терапевтичні зустрічі відвідуються регулярно, з високим рівнем відповідальності та залученості у процес. ОСОБА_1 проявляє високий рівень батьківської компетентності, емоційної зрілості та усвідомленості. В умовах війни та вимушеного переміщення вона забезпечила дітям стабільність, підтримку та безпечне середовище. Уважно ставиться до емоційного стану доньок. У терапії демонструє здатність до саморефлексії та конструктивного вирішення складних ситуацій. ОСОБА_3 бере активну участь у терапевтичному процесі, поступово формує навички емоційної саморегуляції та конструктивної комунікації. Мати уважна до психоемоційного стану дитини, реагує на вікові зміни пубертатного періоду, звертається по фахову допомогу та впроваджує отримані рекомендації у повсякденному житті. Під час психотерапевтичного супроводу ознак емоційної або фізичної занедбаності з боку матері не виявлено. Сім`я характеризується як функціональна, з наявними ресурсами для подолання кризових обставин. На підставі проведеної роботи зроблено висновок, що ОСОБА_1 належним чином виконує батьківські обов`язки та проявляє стабільну батьківську позицію.
Відповідно до положень частини першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Міжнародні норми закріплюють, що у кожному з питань, які стосуються дітей, всі органи мають керуватися принципом найкращих інтересів дитини. У питаннях щодо аліментів, майнового утримання дитини тощо цей принцип також є застосовним, тому суди зобов`язані його враховувати. Така правова позиція закріплена у постанові Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 596/826/21-ц (провадження № 61-3738св22).
Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частини друга та третя статті 51 Конституції України).
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.
Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
За приписами частини першої-другої статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина третя статті 181 СК України).
Згідно з частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
За вимог ч.ч. 2, 3 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Згідно з статтею 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.
Вказана правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі № 344/10971/16-ц, від 26.10.2022 у справі № 759/22898/20, від 24.05.2023 у справі № 372/3260/20.
Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22), від 10.10.2023 у справі № № 682/2454/22 (провадження № 61-10748св23).
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05.02.2014 № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30.06.2020, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12.01.2022 у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23.05.2022 у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.
Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Аналізуючи вищевикладене у сукупності, зважаючи на наданий до суду обсяг доказів на підтвердження позовних вимог, суд доходить до висновку про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів.
Так, позивачкою до суду не надано жодного належного та достатнього доказу на підтвердження доводів щодо зміни матеріального стану відповідача, що свідчило б про можливість останнього сплачувати аліменти у більшому розмірі. В свою чергу, відрахування із заробітної плати боржника 1/6 частини його доходу, є правомірним та відповідає статті 183 СК України, оскільки старша дитина сторін досягла повноліття. Крім того, суд бере до уваги той факт, що на утриманні відповідача перебуває неповнолітня донька від іншого шлюбу. 
Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, беручи до уваги надані суду докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.
Інші доводи сторін, наведені ними у заявах по суті справи, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.
Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58 (sad) принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).
На підставі викладеного, керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 141, 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 209, 210, 223, 247, 265, 274, 354 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
В позові ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_2 ) про збільшення розміру аліментів - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Суддя: