Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.05.2026  	Справа №607/2600/26 Провадження №2/607/3149/2026	

місто Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: 
головуючого – судді – Якімця Т.І.,
за участю секретаря судового засідання – Трембач С.О.,
без участі сторін,
під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі за правилами загального позовного провадження цивільної справи за первісною позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Брикса Христина Ігорівна,
до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Алексенко Сергій Леонтійович, до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя

У С Т А Н О В И В :
І. Описова частина
1. Стислий зміст позовної заяви
04 лютого 2026 року представник ОСОБА_1 – адвокат Брикса Х.І. – звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з цивільним позовом до ОСОБА_2 про припинення права відповідача на частку у спільному сумісному майні, а саме: автомобіль марки «Tesla», тип «Model S», 2016 року виробництва, д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , шляхом його виділення у власність позивача зі стягненням з нього на користь відповідача грошової компенсації, що становить половину вартості автомобіля, у сумі 258 600 грн, через попереднє внесення вартості частки на депозитний рахунок суду.
В обґрунтування позовних вимог представник ОСОБА_1 зазначила, що 26 травня 2012 року між сторонами було укладено шлюб, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 травня 2025 року (справа № 607/27663/24). Адвокат вказує, що під час шлюбу, 11 січня 2024 року, подружжям за спільні кошти було придбано спірний автомобіль. Право власності на цей транспортний засіб (далі також – ТЗ) було зареєстровано за ОСОБА_2 , однак якщо спірне майно набуте в період перебування у шлюбі, той факт, що воно зареєстроване на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні. Відповідно до незалежної оцінки вартості майна від 29 січня 2026 року, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Захід-Експерт», вартість цього ТЗ становить 517 200 грн. З огляду на означену вартість ТЗ частка від його вартості складає 258 600 грн.
20 березня 2026 року через підсистему «Електронний суд» представник ОСОБА_2 – адвокат Алексенко С.Л. – подав зустрічну позовну заяву, до ОСОБА_1 , в якій висловив прохання: 1) припинити право ОСОБА_1 на частку у спільному майні подружжя, а саме в спірному автомобілі шляхом його виділення у особисту приватну власність ОСОБА_2 зі стягненням з неї на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за половину вартості автомобіля у розмірі 258 600 грн, через попереднє внесення вартості частки на депозитний рахунок суду, а також стягнути з ОСОБА_1 судових витрат.
В обґрунтування зустрічних позовних вимог представник ОСОБА_2 зазначив, що сторони дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі. У цьому шлюбі у подружжя народилося двоє дітей. Діти проживають разом із матір`ю у селі Байківці та навчаються у місцевій школі. Окрім навчання у школі, діти відвідують додаткові гуртки. Адвокат Алексенко С.Л. зауважує, що ОСОБА_2 погоджується з тим, що під час шлюбу був придбаний ТЗ, який зареєстрований на її ім`я, однак ОСОБА_1 з 2022 року постійно проживає за межами території України й має інший автомобіль у користуванні та найближчим часом не має наміру повертатися в Україну. Тож, робить висновок представник ОСОБА_2 , позивачу за первинним позовом фактично не потрібний цей автомобіль для власного використання.
Крім того, адвокат Алексенко С.Л. підкреслює, що користується спірним транспортним засобом саме ОСОБА_2 , яка, зокрема, регулярно возить дітей на гуртки чи до лікарів у
м. Тернопіль. Враховуючи вказані факти остання має потребу залишити цей автомобіль за собою та готова виплатити ОСОБА_1 компенсацію. 
2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив
Від представника ОСОБА_2 – адвоката Алексенко Сергія Леонтійовича – надійшов відзив на первинну позовну заяву, в якому висловлено прохання відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , виклавши мотиви, як у зустрічному позові.
Від представника ОСОБА_1 – адвоката Брикси Х.І. – надійшла відповідь на відзив, в якій висловлено прохання позов задовольнити повністю.
3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 лютого 2026 року заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Брикси Христини Ігорівни про забезпечення позову у цій цивільній справі задоволено частково та вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони ОСОБА_2 здійснювати будь-які дії стосовно автомобіля марки «Tesla», тип «Model S», сірого кольору, 2016 року виробництва, д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , потужність двигуна 356 кВт, спрямовані на відчуження його у будь-який спосіб до вирішення спору по суті.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 лютого 2026 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 березня 2026 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Алексенко С.Л., до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Зустрічний позов об`єднано в одне провадження з первісним позовом та присвоєно об`єднаній справі № 607/2600/26 (провадження № 2/607/3149/2026).
У судове засідання представник ОСОБА_1 – адвокат Брикса Х.І. – не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача-відповідача. Також адвокат подала заяву про визнання зустрічних позовних вимог та перерахування грошової компенсації на рахунок відповідача-позивача у розмірі 258 600 грн.
Представник ОСОБА_2 – адвокат Алексенко С.Л. – у судове засідання не з`явився, проте, подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі сторони відповідача-позивача, у якій також висловлено позицію щодо необхідності задовольнити зустрічний позов та визнати за ОСОБА_2 право власності на оспорюваний автомобіль зі стягненням з неї грошової компенсації на користь ОСОБА_1 у сумі 258 600 грн.
Відповідно до частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив такі обставини справи.

ІІ. Мотивувальна частина
1. Фактичні обставини встановлені судом.
Судом встановлено, що 26 травня 2012 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області
від 14 травня 2025 року (справа № 607/27663/24) розірвано (а.с. 4 – 6).
У вказаному шлюбі у подружжя народилося двоє дітей: ОСОБА_3 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_3 , актовий запис № 10 (а.с. 79) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про народження, серія НОМЕР_4 , актовий запис № 09 (а.с. 78).
ОСОБА_2 разом із дітьми зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади № 2026/004420010, № 2026/004420008, № 2026/004419861
від 19 березня 2026 року (а.с. 80 – 82).
Згідно з платіжними інструкціями за період з 01 жовтня 2025 року по березень 2026 року, ОСОБА_1 перерахував ОСОБА_2 аліменти на дітей на загальну суму 35 400,78 грн (а.с. 55 – 65).
У відповіді Територіального сервісного центру № 6841 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Хмельницькій, Тернопільській та Чернівецькій областях (філія ГСЦ МВС) Головного сервісного центру МВС № 31/34/63-аз-71-2026 від 29 січня 2026 року зазначено, що транспортний засіб «Tesla», тип «Model S», 2016 року виробництва, д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_2 (а.с. 9, 10, 20, 21), що також підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ, серія НОМЕР_5 (а.с. 83).
Згідно з висновком про вартість майна від 29 січня 2026 року, складеним суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Захід-Експерт», ринкова вартість транспортного засобу «Tesla»,
2016 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_1 , становить 517 200 грн (а.с. 11 – 13).
Згідно з довідкою КНП «Тернопільський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 05 березня 2026 року, ОСОБА_4 , 2017 року народження, цього дня була на амбулаторному прийомі (а.с. 84).
ОСОБА_4 займається три рази на тиждень (понеділок, середа, п`ятниця) по дві години в клубі спортивного та естрадного танцю «Олімп» (довідка ГО «Олімп» № 3 від 05 березня 2026 року) (а.с. 85).
Відповідно до довідок Байковецької гімназії № 01-25/23 та № 01-25/24 від 09 березня
2026 року та характеристик № 01-25/25 та № 01-25/26 від 09 березня 2026 року, ОСОБА_4 навчається у 3 класі, а ОСОБА_3 – у 7 класі цього закладу загальної середньої освіти (а.с. 86 – 88).
ОСОБА_2 внесла на депозитний рахунок кошти у розмірі 258 600 грн, призначення платежу: вартість частки майна за статтею 365 ЦК України за зустрічним позовом до ОСОБА_1 у справі № 607/2600/26, Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, ОСОБА_2 , про що свідчить квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки № 26 від 20 березня
2026 року (а.с. 89).
2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
2.1. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України). Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
Статтею 10 ЦПК України закріплено: суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша); суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина друга); суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина четверта); забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (частина десята).
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша); законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (частина друга); судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (частина третя); при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта); обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частина п`ята). 
Згідно із вимогами частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
2.2. Правовідносини виникли між сторонами з приводу майна, на яке поширюється режим спільної сумісної власності подружжя, а тому при вирішенні цього спору суд застосовує відповідні норми Сімейного кодексу України (далі – СК України) та Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України). 
За приписами частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Крім того, у цій статті зазначено, що майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (частина друга); право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом (частина третя); спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина перша та друга статті 60 СК України).
Верховний Суд зазначив, що конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див., відповідні висновки, сформульовані у постановах від 24 травня 2023 року, справа № 278/2482/21, від 16 січня 2023 року, справа № 754/3132/16-ц). 
Судом встановлено, що спірне майно – транспортний засіб «Tesla», д.н.з. НОМЕР_1 , придбано у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.
2.3. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частини перша, четверта статті 65 СК України).
Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
За статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша); при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина друга).
Частинами першою, другою та четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 – 72
СК України вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди – виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22). Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо (абзац другий пункту 23). 
Отже, транспортні засоби можуть перебувати у спільній сумісній власності подружжя, таке майно може бути присуджене одному з подружжя з відповідною компенсацією його частки іншому. Вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
За таких обставин, спірний автомобіль презюмується як спільна сумісна власність сторін.
Відповідно до висновку про вартість майна від 29 січня 2026 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Захід-Експерт», ринкова вартість транспортного засобу «Tesla», тип «Model S», 2016 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , потужність двигуна 356 кВт, становить 517 200 грн.
Сторони не висловлювали заперечень щодо визначеної у справі вартості спірного майна. Поданий до суду доказ вартості об`єкта рухомого майна сторонами не оспорювався, клопотань про призначення судової експертизи з метою визначення їх ринкової вартості не заявлялося. За таких обставин суд виходить із погодженої сторонами вартості спірного майна при вирішенні питання про його поділ. 
2.4. Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 висловив прохання в порядку поділу майна подружжя виділити йому у власність автомобіль із виплатою ним грошової компенсації
частини вартості автомобіля ОСОБА_2 у розмірі 258 600 грн.
Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_2 висловила прохання в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на вказаний автомобіль із виплатою грошової компенсації частини вартості автомобіля ОСОБА_1 у розмірі 258 600 грн.
На підставі частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Приписами частини першої статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд зазначає, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). 
Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 ЦК України (частина третя статті 370 ЦК України). Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 ЦК України), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки (абзац перший частини другої статті 364 ЦК України).
Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (стаття 365 ЦК України).
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України) (див. постанову Верховного Суду від 21 жовтня 2024 року у справі №757/58282/21).
Верховний Суд зауважував, що системне тлумачення частин четвертої – п`ятої статті 71 СК України дає підстави дійти висновку, що згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого у відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду (постанова від 04 листопада 2020 року, справа № 662/1069/17, від 18 жовтня 2022 року, справа № 369/13810/20).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року (справа № 209/3085/20) виснувала, що частини четверта та п`ята статті 71 СК України не передбачають обов`язкову згоду відповідача на присудження позивачеві грошової компенсації замість частки останнього у праві спільної сумісної власності на майно, а також не передбачають обов`язкове внесення відповідачем на депозитний рахунок суду грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності й отримання компенсації на свою користь просить позивач (пункт 58).
Крім того, суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Схожі висновки сформульовані, зокрема, у постановах від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року (справа № 523/14489/15-ц) зазначено, зокрема, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна (пункт 70).
2.5. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд бере до уваги той факт, що представник ОСОБА_1 – адвокат Брикса Х.І. – подала заяву про визнання зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та отримання від неї грошової компенсації за половину вартості автомобіля у розмірі 258 600 грн, шляхом виділення його у її особисту приватну власність.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Згідно з частиною четвертою статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.
Позивач може відмовитися від позову, а відповідач – визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві (частина перша статті 206 ЦПК України).
Тож суд враховує, що спірний транспортний засіб фактично перебуває у користуванні ОСОБА_2 , використовується для забезпечення потреб неповнолітніх дітей сторін, а ОСОБА_1 не заперечує проти передачі автомобіля у її власність із виплатою йому відповідної грошової компенсації.
Таким чином, присуджуючи позивачу грошову компенсацію замість його частки на вказаний автомобіль, суд виходить із того, що вказана річ є неподільною, автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя та використовується ОСОБА_2 , водночас ОСОБА_1 не заперечує щодо виділення ТЗ у приватну власність ОСОБА_2 .
Отже, з огляду на наведені приписи законодавства та позиції сторін, це спір слід розв`язати шляхом задоволення позовних вимог зустрічного позову. 
ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви
3.1. Таким чином, зважаючи на норми чинного законодавства, дослідивши докази, долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, беручи до уваги визнання ОСОБА_1 зустрічного позову, суд доходить висновку, що у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Брикса Х.І., до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя слід відмовити, а позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за нею права власності на автомобіль із виплатою ОСОБА_1 грошової компенсації частини вартості автомобіля в розмірі 258 600 грн – задовольнити.
3.2. Щодо вирішення судових витрат
Відповідно до частини першої, пунктів 1 та 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача; у разі відмови в позові – на позивача.
Враховуючи той факт, що у задоволенні первісного позову про поділ майна подружжя відмовлено в повному обсязі, судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції слід покласти на ОСОБА_1 в межах ним понесених.
Згідно з частиною першою статті 142 ЦПК України та частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Враховуючи той факт, що зустрічний позов про поділ майна подружжя задоволений в повному обсязі, позивач-відповідач зустрічний позов визнав, а відповідачем-позивачем сплачено судовий збір у сумі 2 069 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 28 від 20 березня 2026 року (а.с. 91), обов`язок щодо сплати судового збору на користь ОСОБА_2 , у розмірі 2 069 (дві тисячі шістдесят дев`ять) гривень, слід покласти в межах 50 (п`ятдесят) відсотків на ОСОБА_1 та 50 (п`ятдесят) відсотків повернути з Державного бюджету України.
3.3. Щодо скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (частина дев`ята статті 158 ЦПК України).
Відповідно до роз`яснень, наданих в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року (справа № 504/158/22) забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову. Правова природа арешту майна чи іншого обмеження стосовно майна, вчиненого у зв`язку із провадженням у цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, передання в заставу, іпотеку, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.
Таким чином, оскільки у задоволенні первісного позову відмовлено повністю, суд вважає за доцільне скасувати заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 лютого 2026 року (справа № 607/2600/26).
Керуючись статтями 2, 4, 12 – 13, 19, 49, 76 – 78, 141, 158, 200, 206, 223, 244, 247, 258 – 268, 273 – 274, 352 – 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:
1. У задоволенні первісної позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Брикса Христина Ігорівна, до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя – відмовити.
2. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Алексенко Сергій Леонтійович, до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя – задовольнити.
3. Провести поділ спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: припинити право власності ОСОБА_1 на частку у спільному майні подружжя та визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на транспортний засіб «Tesla», тип «Model S», 2016 року виробництва, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , потужність двигуна 356 кВт.
4. У порядку поділу майна подружжя, стягнути з  ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) на користь  ОСОБА_1  (РНОКПП: НОМЕР_7 ) грошову компенсацію за частки транспортного засобу «Tesla», тип «Model S», 2016 року виробництва, державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний
номер НОМЕР_2 , потужність двигуна 356 кВт, у розмірі 258 600 (двісті п`ятдесят вісім тисяч шістсот) гривень шляхом перерахування на рахунок  ОСОБА_1  (отримувач: ОСОБА_1 , IBAN НОМЕР_8 , РНОКПП: НОМЕР_7 , р/р НОМЕР_9 ПАТ «Приватбанк») з рахунку для внесення судового депозиту Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, внесені згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 26 від 20 березня 2026 року (Код отримувача: 26198838, надавач платіжних послуг отримувача: 820172; Державна казначейська служба України м. Київ; Рахунок отримувача: UA358201720355219001000003454, призначення платежу: вартість частки майна за статтею 365 ЦК України за зустрічним позовом до ОСОБА_1 у справі № 607/2600/26 Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області ОСОБА_2 ) грошових коштів у сумі 258 600 (двісті п`ятдесят вісім тисяч шістсот) гривень.
5. Судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції за первісним позовом покласти на ОСОБА_1 в межах ним понесених.
6. Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) судовий збір у розмірі 1 034 (одна тисяча тридцять чотири) гривні 50 копійок.
7. Повернути з Державного бюджету України сплачений  ОСОБА_2  (РНОКПП: НОМЕР_6 ) судовий збір у розмірі 50 (п`ятдесят) відсотків, що становить 1 034 (одна тисяча тридцять чотири) гривні 50 (п`ятдесят) копійок, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 28 від 20 березня 2026 року, Казначейство України, отримувач: ГУК у Терн.обл./тг м. Терноп./22030101, код отримувача: 37977599, рахунок IBAN: UA968999980313101206000019751, призначення платежу: 101; 3425201286; Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050), ОСОБА_2 .
8. Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 лютого 2026 року у цивільній справі № 607/2600/26 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Брикса Христина Ігорівна, до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, а саме: накладення заборони ОСОБА_2 здійснювати будь-які дії стосовно автомобіля марки «Tesla», тип «Model S», сірого кольору, 2016 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , потужність двигуна 356 кВт, спрямовані на відчуження його у будь-який спосіб до вирішення спору по суті.
9. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
10. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
11. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.
12. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення виготовлено 18 травня 2026 року.

Відомості про учасників справи:
Позивач-відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач-позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя    	Т. І. Якімець