Справа №155/1977/25
Провадження №2/155/25/26

ГОРОХІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2026 м. Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Яремчук С.М.,
при секретарі судового засідання - Ревуцькій М.В.,
за участю:
представника позивача - Чухась М.С. ( в режимі відеоконференції);
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі засідань в місті Горохів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокатка Чухась Майя Степанівна, до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_1 , виконавчий комітет Ярмолинецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позовних вимог 
03 грудня 2025 року ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , звернулася до суду із заявою до ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_1 , виконавчий комітет Ярмолинецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області.
Свої вимоги, обґрунтовує тим, що з 03 січня 2023 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . Перебуваючи у попередньому шлюбі з відповідачем у справі - ОСОБА_3 , у його дружини народилося троє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначає, що діти проживають у створеній ОСОБА_2 та ОСОБА_1 сім`ї, перебувають на його повному утриманні, оскільки дружина ніде не працює. Просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі та встановити факт перебування дітей на його утриманні.

Відзив на позов до суду не надходив.

Рух справи в суді
Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 04 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 22 січня 2026 року.
Протокольною ухвалою суду від 22 січня 2026 року в підготовчому засіданні оголошено перерву до 25 лютого 2026 року.
Протокольною ухвалою суду від 25 лютого 2026 року судове засідання відкладено на 24 березня 2026 року.
Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 24 березня 2026 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 07 травня 2026 року.

Позиція учасників судового розгляду
Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом надіслання судової повістки за фактичним місцем реєстрації та шляхом розміщення оголошення у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України на офіційному веб-сайті судової влади України. Причину неявки в судове засідання останній не повідомив, будь-яких клопотань, а також відзив на позов, не подав.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_1 , в судовому засіданні просила суд задовольнити позов. Ствердила, що рідний батько дітей не приймає участі у їх утриманні та вихованні. Останній має іншу сім`ю, лише зрідка телефонує дітям. Своїм правом на стягнення аліментів вона не скористалась, оскільки не хоче, щоб діти у майбутньому утримували батька. Батьківських прав останній не позбавлений. 
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - виконавчий комітет Ярмолинецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області у судове засідання не з`явився, однак 16.04.2026 року подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. При вирішення спору представник покладається на думку суду. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом серія НОМЕР_1 , виданим Ярмолинецьким відділом ДРАЦС у Хмельницькому районі Хмельницької області 03 січня 2023 р.
Від попереднього шлюбу у дружини позивача народилося троє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позивач проживає разом із дружиною та дітьми за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 09 вересня 2025 року та Витягами з Реєстру територіальної громади.
Довідками ВЧ НОМЕР_2 від 16 березня 2026 року та 23 березня 2026 року стверджується, що ОСОБА_2 з 15 жовтня 2025 року перебуває на військовій службі у ВЧ НОМЕР_3 та отримує грошове забезпечення, яке за період з 15 жовтня 2025 року по 28 лютого 2026 року склало 205116,48 гривень. До служби у ЗСУ позивач працював у ТзОВ «Логістик Юніон» на посаді комірника та отримував дохід - з січня по липень 2025 року розмір доходу становить 229208,44 гривень. 
При цьому, відповідачка ОСОБА_1 ніде не працює, про що як доказ надала суду копію трудової книжки, у якій зазначена дата звільнення з посади адміністратора - 31 жовтня 2024 року. 
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_8 засвідчила, що є матір`ю позивача. Останній добре ставиться до дітей ОСОБА_1 від першого шлюбу, надає їм матеріальну допомогу, сплачує за навчання, харчування, медичне обслуговування. 

Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 1 ст.4, ч. 1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених цим Кодексом, зокрема, статтею 82 ЦПК України, яка закріплює підстави звільнення від доказування.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України).
Згідно ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
За приписами ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно із ч. 2, 5 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
В силу ст. 141 СК України проживання одного з батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Частиною 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону
Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.
Так, за приписами статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
За положеннями статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.
Згідно із ч. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.
При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).
Так, у силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки), яка припиняється у момент її смерті (стаття 25 ЦК України), а з підстав, установлених цим Кодексом, виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання), яка може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 30 ЦК України).
Відповідно до ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.
У ч. 4 ст. 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Тобто, Закон покладає виключно на батьків обов`язок щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття.
Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав, тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків.
Відповідно до ст. 260 СК України якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.
Положеннями статті 268 СК України закріплений обов`язок мачухи, вітчима утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів, сестер, або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.
Відносини, які виникають між дитиною та особами, у сім`ї яких вона виховувалась, є подібними до стосунків між рідними батьками та дітьми. Але наявність у дитини родичів за походженням при визначенні кола осіб, які мають обов`язки щодо її утримання, відповідно до законодавства підлягає врахуванню.
Таким чином, у вітчима виникає лише право брати участь у вихованні падчерки та пасинка, які з ним проживають, а обов`язок їх утримувати виникає лише у разі відсутності у них матері та батька, або вони з поважних причин не можуть надавати належного утримання, що відповідає правовій позиції Верховного суду, викладеній у постанові від 14 грудня 2023 року у справі № 160/11228/23.
Установлено, що ОСОБА_2 є вітчимом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , оскільки перебуває з їх матір`ю в зареєстрованому шлюбі. Позивач у поданій заяві зазначає, що з моменту перебування у шлюбних стосунках з ОСОБА_1 її діти проживають разом з ними, знаходяться на його одноособовому утриманні, оскільки дружина ніде не працює. Крім того, позивач піклується про дітей, бере участь у їх вихованні, підтримує сталий зв`язок з класними керівниками школи. У якості доказу на підтвердження заявлених вимог позивачем надано копію акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 09 вересня 2025 року, згідно якого ОСОБА_2 проживає разом із дружиною та дітьми за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, на думку суду, указаний акт підтверджує лише факт проживання дітей разом з матір`ю та вітчимом, однак не слугує підтвердженням перебування їх на утриманні у позивача ОСОБА_2 . Суду не надано доказів, що матір`ю дітей було реалізоване право на отримання аліментів від батька дітей на їхнє утримання, про ухилення батька цих дітей від сплати аліментів на їх утримання. Також, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не позбавлений батьківських прав щодо своїх дітей та зобов`язаний виконувати обов`язки, які покладаються на нього, як на батька, вимогами законодавства України, зокрема статтями 150, 180 СК України. Позивачем також не надано суду достатніх та переконливих доказів того, що батько дітей з поважних причин не може надавати дітям належного утримання. Та обставина, що біологічний батько дітей ОСОБА_3 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та не надає кошти на утримання дітей, не може свідчити про неможливість виконання ним своїх батьківських обов`язків.
За вказаних обставин не можна вважати, що позивач ОСОБА_2 є особою, яка самостійно утримує дітей, оскільки, хоч фактично і проживає з ними, якщо витрачає кошти на їх утримання, то робить це добровільно. 
Також суд враховує, що у дітей є матір, яка згідно з приписом ст. 180 СК України зобов`язана утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Доказів про неможливість матері належним чином виконувати свій обов`язок щодо належного утримання дітей від попереднього шлюбу матеріали справи не містять. 
Отже, вітчим має обов`язок утримувати своїх пасинків лише за сукупності таких обставин: такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; вітчим може надавати матеріальну допомогу. Таким чином у ОСОБА_2 відсутній правовий обов`язок утримувати дітей дружини і таке утримання може ним здійснюватися добровільно, на підставі власного волевиявлення.
Законом не заборонено ОСОБА_2 добровільно утримувати неповнолітніх дітей своєї дружини, дбати про їх всебічний розвиток, забезпечувати повсякденні побутові потреби, навчання, піклуватися про їх духовний та фізичний стан, проте таке право позивача не породжує юридичного значення за наслідками встановлення факту, про який просить позивач.
За вказаних обставин не можна вважати доводи позивача про те, що він є особою, яка самостійно утримує дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , оскільки він, хоч фактично і проживає з ними, але витрачає кошти на їх утримання добровільно. І як вже зазначалося вище, з огляду на вказані обставини, це не є його обов`язком.
Також слід зазначити, що відповідно до частин першої, другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
При зверненні до суду із позовом про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.
Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати актом факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні.
Факт перебування дітей на утриманні батьків є презумпцією, тобто твердженням, яке може бути спростовано шляхом доведення обставин ухилення батьків від виконання такого обов`язку.
Сам по собі факт утримання батьком дитини не створює для нього додаткових прав. Отже не є самостійним юридичним фактом, який підлягає доведенню за його заявою (позовом).
Аналізуючи вищевикладені доводи позивача, беручи до уваги всі встановлені факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для встановлення факту перебування на утриманні позивача неповнолітніх дітей, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Судові витрати у справі 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача.
Керуючись ст.4,5,12,13,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту перебування дітей на утриманні, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_1 , виконавчий комітет Ярмолинецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 );
Відповідач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 );
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 );
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Виконавчий комітет Ярмолинецької селищної ради Хмельницького району Хмельницької області (32100, Хмельницька область, Хмельницький район, селище Ярмолинці, вулиця 600-річчя Ярмолинець).
Повний текст судового рішення складено 07 травня 2026 року о 15 год.00 хв.

Суддя Горохівського районного суду
Волинської області          Яремчук С.М.