Справа № 216/689/26 
Провадження № 2/216/2210/26 

З А О Ч Н Е 
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року місто Кривий Ріг
Дніпропетровської області 

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Онопченка Ю.В., 
за участю: секретаря судового засідання Авшаряна С.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

05 лютого 2026 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування. 
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла донька позивачки –  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
20 квітня 2012 року ОСОБА_3 уклала шлюб з відповідачем та з 2021 року були зареєстровані у вищевказаній квартирі. Приблизно з кінця лютого 2022 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 припинили підтримувати стосунки, та спільно проживати. За довго до смерті ОСОБА_3 відповідач виїхав за межі України. 
Після смерті доньки позивачка звернулась до приватної нотаріуски Криворізького районного нотаріального округу Пахомової Н.І. із заявою про видачу свідоцтва про права на спадщину, однак постановою від 24.09.2024 їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що не надано документ – рішення суду, яке б підтверджувало факт, що відповідач на момент смерті його дружини не проживав спільно з померлою та не прийняв спадщину. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 216/7493/24 від 16.06.2025 відмовлено у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем та неприйняття спадщини. Посилаючись на вищевказані обставини позивачка просила задовольнити позов, оскільки в інший спосіб не може реалізувати своє право на спадкове майно. 
Позивачка у судове засідання не з`явилася, її представник ОСОБА_4 надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в заочному порядку позов підлягає задоволенню. 
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , остання перебуває у зареєстрованому шлюбі з 20 квітня 2012 року з громадянином Ліванської Республіки  ОСОБА_2 , після реєстрації шлюбу змінила прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Центрально-Міським відділом РАЦС м. Кривого Рогу 15.08.1988, актовий запис № 1081, та свідоцтвом про шлюб, виданого Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 20.04.2012, актовий запис № 101. 
Згідно відомостей Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.10.2024,  ОСОБА_3 належить на праві власності квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
За правилами 1 статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
За змістом частини 1статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
У відповідності до частини 1 статті 1273 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
Відповідно до частини 1 статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Постановою приватної нотаріуски Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомової Н.І. від 24.09.2024, відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 доньки  ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що спадкоємцем не наданий документ – рішення суду, який підтверджував би факт, що  ОСОБА_7 на момент смерті його дружини ОСОБА_3 не проживав спільно з померлою та не прийняв спадщину. 
Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 216/7493/24 від 16.06.2025, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 02.12.2025, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Шемет Ігор Олегович до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем та неприйняття спадщини. Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, виходив з того, що виходячи із змісту позову, позивачка фактично намагалась довести те, що лише вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті доньки – ОСОБА_3 . Крім того, вимога про встановлення факту постійного не проживання зі спадкодавцем не є належним способом судового захисту позивачки у розумінні статті 16 ЦК України. Вказаний юридичний факт підлягає встановленню при вирішенні спадкового спору, а не як окрема позовна вимога. Вимога про визнання права власності на всю квартиру у порядку спадкування за законом, як за єдиним спадкоємцем, позивачкою не заявлялась. 
Матеріалами спадкової справи № 113/2024 після смерті  ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено, що після смерті останньої з заявою про відмову від спадщини звернувся ОСОБА_8 , та з заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1 . 
Приписами статті 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови, нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 
Належним відповідачем у спорах про визнання права власності на майно у порядку спадкування є спадкоємці, тобто особи, визначені за заповітом або за законом, які звернулися у передбаченому порядку та строки із заявою про прийняття спадщини, відкритої після смерті спадкодавця, та прийняли цю спадщину або вважаються такими, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно – за його місцезнаходженням.
Аналогічна правова позиці викладена Верховним Судом у постанові від 16.02.2022 по справі № 752/3435/16.
Частина 1 статті 328 ЦК України, передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
У відповідності із статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Позивачка позбавлена можливості оформлення спадщини в нотаріальному порядку, оскільки їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. 
Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 6ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності.
Відповідно до ч. 1ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Приписами ч. 1 ст. 321 ЦК України визначено: право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Під час розгляду справи суд виходить з аналізу прецедентної практики Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ), яка свідчить про важливість дотримання державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захист прав людини через призму цього принципу, так у рішенні ЄСПЛ «Федоренко проти України» суд нагадав, що відповідно до його прецедентної практики поняття «майно» може поширюватися на «наявне майно» або активи, включаючи претензії, щодо яких заявник може обґрунтовано стверджувати, що він принаймні має «законні сподівання» ефективно скористатися правом власності.
Аналізуючи практику розгляду Судом справ щодо порушення права володіння майном, можна зробити висновок, що поняття «майно», як і «власність», має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) як матеріальних, так і нематеріальних. Зокрема, у контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції Судом розглядалися справи щодо порушення права власності, де об`єктами було усе «власне» майно особи, що може входити до складу спадщини, і яке можна заповісти («Маркс проти Бельгії» (the Marckx case), рішення від 27.04.1979 р., п. 64), тобто наявне майно («existing possessions»).
В даному випадку предметом спору є захист права позивачки на наявне майно, що уже увійшло до складу спадщини, яке спадкоємиця має законне сподівання отримати у спадок.
Таким чином суд дійшов висновку, що в даному випадку позивачка має достатні правові підстави на визнання права власності за законом після смерті доньки, оскільки дане нерухоме майно є складовою спадкової маси спадкодавиці, право власності на яке спадкоємиця в інший спосіб отримати не зможе. 
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 377, 1216-1218, 1220, 1258, 1261 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 12, 13, 264-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування– задовольнити.
Визнати за  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на квартиру АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті доньки  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Рішення може бути оскаржено позивачем до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя         Ю.В.Онопченко