Єдиний унікальний номер 599/213/26
Номер провадження 2/599/220/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" квітня 2026 р. Зборівський районний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Чорної В.Г., за участю секретаря судового засідання Грицай О.П., розглянувши в м. Зборові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит - капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
виклад позиції позивача: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит - капітал" (далі ТОВ «ФК «Кредит - Капітал») звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №2230497 від 02 квітня 2020 в сумі 16892.00 грн.
В обґрунтування вимог позивач вказує, що 02 квітня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (надалі – ТОВ «Авентус Україна») та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 2230497 (надалі – Договір), відповідно до умов якого відповідачу надано грошові кошти у розмірі 5150 грн на умовах визначених кредитним договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит та проценти за користування кредитом на умовах та в терміни, що визначений Договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Однак, відповідач не виконує належним чином умов кредитного договору. Станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 16892 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту – 5150 грн;· заборгованість за процентами – 11742 грн.
26 травня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит- Капітал», керуючись главою 47 ЦК України, уклали Договір відступлення прав вимоги №ККАУ-26052021. Згідно вищевказаного Договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Авентус Україна», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №2230497 від 02 квітня 2020 року. Станом на день звернення в суд заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. 
Відповідач через представника 10 березня 2026 року подала відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі оскільки в позові не обґрунтовано за який період позивачем здійснюється розрахунок відсотків за кредитом, однак виходячи з позовних вимог зрозуміло, що такий розрахунок перевищує строк кредиту, який згідно з умовами Договору становить 30 днів. Окрім того, згідно п.1.8. Договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за зниженою ставкою 6617,75 грн, за стандартною ставкою 8085,50 грн. Отже, позивач не нараховує штрафних санкцій, передбачених ст.625 ЦК України, та розраховує заборгованість по сплаті процентів. Продовження позичальником користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування є обставиною, з якою умови договору пов`язують пролонгацію дії договору, що за своєю суттю є відкладальною обставиною згідно ст.212 ЦК України. Однак будь-яких доказів, які б свідчили про пролонгацію договору позивачем не додано. Невиконання або неналежне виконання боржником договірних зобов`язань не може розглядатися як «відкладальна обставина» в розумінні частини першої статті 212 ЦК України, оскільки фактично призводить до інших умов договору (строку кредитування та процентної ставки), які визначені між сторонами згідно кредитного договору, зокрема, 30 днів та 1.90 % за один день користування кредитом. Виходячи з умов Договору, вартість відсотків у гривнях за кожен день користування кредитом, виходячи з розмірів стандартної процентної ставки 1,90 % в день становить 97 грн. 85 коп. (5150*1.90/100=97.85). Таким чином загальна вартість користування кредитом, строк якого 30 днів становить 2935 грн 50 коп. (97.85*30+2935.5), що кореспондується з п.1.8 Договору, яким визначено, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає за стандартною ставкою 8085,50 грн. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статі 1050 ЦК України. 
В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12). 
Таким чином, розмір відсотків за користування кредитом навіть у випадку неналежного виконання умов Договору не може перевищувати 8150, 50 грн, що в принципі відповідає ставці 1,90% за один день користування кредитом за умови неналежного виконання умов Договору, а строк нарахування таких відсотків не може перевищувати 30 днів. Таким чином, безпідставним є розмір позовних вимог. 
Що стосується заявлених витрат на професійну правничу допомогу, то вважає, що їх розмір є неспівмірним із складністю справи. Разом з тим, вважає позов неналежно вмотивованим, з позову не зрозуміло яким чином та за які періоди позивач розрахував відсотки за кредитним договором, позовна заява є бланкетною для такого роду позовів, складається переважно з цитувань норм законодавства, відповідно заявлені позивачем витрати на правничу допомогу не є співмірними зі складністю справи, а також із реально наданими позивачем послугами. Також відповідач повідомила суд, що планує понести витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 гривень та просить їх стягнути з позивача.
Представник позивача через Електронний суд 17 березня 2026 року подала відповідь на відзив, в якому вважає аргументи у відзиві на позовну заяву представника відповідача безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконане зобов`язання. Твердження Представника відповідача про нарахування відсотків поза межами строку кредитування є помилковим, так як згідно п. 1.4. кредитного договору, строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є Додатком №1 до кредитного Договору, строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 кредитного договору. Відповідно до п. 4.1. кредитного договору, строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначено в п.1.4. Договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2.-4.5 Договору. Згідно п. 4.2. кредитного договору, споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п.4.3 Договору. Відповідно п. 4.3. кредитного договору, пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Позичальницею неодноразово здійснювалось часткове добровільне погашення заборгованості за кредитним договором №2230497 на загальну суму – 18689,35 грн. Відповідно до п.4.1. кредитного договору, кожне таке погашення зумовлювало пролонгацію строку дії кредитування на строк, аналогічний первісно встановленому сторонами при його укладенні. Відтак, з 25 жовтня 2020 року (остання сплата) строк кредитного договору №2230497 було востаннє продовжено до 24 листопада 2020 року згідно п.4.1. Договору та нарахування відсотків за кредитним договором здійснювалось за стандартною процентною ставкою в розмірі 97.85 грн відповідно до п.1.5.2. кредитного договору. З 25 листопада 2020 року Кредитодавцем було продовжено нарахування відсотків за стандартною процентною ставкою в розмірі 97.85 грн, оскільки згідно п.3.1. кредитного договору, Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Відтак, жодних нарахувань після 22 лютого 2021 року Товариством здійснено не було. Отже, нарахування відсотків за кредитним договором №2230497 від 02 квітня 2020 року здійснювались в межах строку встановленого умовами Договору.
Представник позивача зазначає, що у постанові Верховного Суду по справі №916/2403/18 від 10.09.2019 року встановлено, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку можуть належати: - визнання пред`явленої претензії; - зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; - письмове прохання відстрочити сплату боргу; - підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; - письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; - часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі №911/3685/17. Згідно Постанови Верховного Суду від 11.09.2024 № 204/7787/21 суд дійшов висновку, що «Недоведення суми заборгованості не є підставою для відмови у задоволенні позову банку, оскільки заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону. Встановивши факт існування між сторонами не виконаних позичальником кредитних зобов`язань, суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву». Відтак, Позичальниця не виконала взяте на себе зобов`язання ні перед первісним кредитором (ТОВ «Авентус Україна»), ні перед новим кредитором ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» вимушена звернутись із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у судовому порядку з метою захисту та поновлення порушених прав, а саме повернення кредитних коштів, відсотків у зв`язку із неналежним виконанням Позичальницею зобов`язання за кредитним договором. Щодо витрат на професійну правничу допомогу ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» понесено витрати в сумі 8000,00 грн на професійну правничу допомогу АО «Апологет» на підставі Договору про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01 липня 2025 року, що підтверджується детальним описом наданих послуг, актом наданих послуг (докази містяться в матеріалах справи). Зазначені витрати не є завищеними чи необґрунтованими, оскільки відповідають середньоринковим тарифам на юридичні послуги, враховують обсяг роботи, що фактично була виконана, а також рівень кваліфікації залученого спеціаліста. Зокрема, у вказану суму входить проведення аналізу правової ситуації, складання та подання позовної заяви, підготовка та систематизація доказової бази, а також правове консультування клієнта на кожному етапі підготовки матеріалів до судового розгляду. З урахуванням зазначених обставин, витрати в сумі 8000,00 грн є обґрунтованими, необхідними та прямо пов`язаними з належною підготовкою матеріалів для звернення до суду. Їх понесення було зумовлене потребою в професійній правовій оцінці правовідносин, аналізі договорів, визначенні обсягу порушених зобов`язань та належному документальному оформленні позиції позивача. До зазначеної суми включено всі основні етапи підготовчої роботи, які вимагають спеціальних знань у сфері права та витрат часу: від первинного аналізу правової ситуації й до оформлення процесуальних документів. Такий обсяг роботи об`єктивно потребував залучення фахового правника, а встановлений розмір винагороди є помірним, економічно доцільним і відповідає реальним затратам на здійснення юридичного супроводу спору. Відтак, ці витрати мають бути враховані як частина витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, та підлягають відшкодуванню в повному розмірі. Щодо розміру судових витрат понесених відповідачкою на професійну правничу допомогу є необґрунтованими та нерозумними, а також не доведеними. 
Відповідач через представника подала заперечення на відповідь на відзив, оскільки з аргументами позивача, наведеними у відповіді на відзив не погоджується. Так, позивач, обґрунтовуючи легітимність нарахування ним відсотків за користування кредитними коштами поза межами визначеного договором строку кредитування у 30 днів, зазначає, що позичальницею неодноразово здійснювалось часткове добровільне погашення заборгованості за кредитним договором №2230497 на загальну суму – 18689,35 грн. Відповідно до п.4.1. кредитного договору, кожне таке погашення зумовлювало пролонгацію строку дії кредитування на строк, аналогічний первісно встановленому сторонами при його укладенні. Відтак, з 25.10.2020 року (остання сплата) строк кредитного договору №2230497 було востаннє продовжено до 24.11.2020 року згідно п.4.1. Договору та нарахування відсотків за кредитним договором здійснювалось за стандартною процентною ставкою в розмірі 97.85 грн. відповідно до п.1.5.2. кредитного договору. З 25.11.2020 року Кредитодавцем було продовжено нарахування відсотків за стандартною процентною ставкою в розмірі 97.85 грн., оскільки згідно п.3.1. кредитного договору, Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Хоча жодних доказів погашення відповідачкою заборгованості за кредитним договором №2230497позивач не надав. 
Окрім цього, п.3.1. кредитного договору №2230497 не відповідає вимогам законодавства та суперечить п.1.4. Договору, яким передбачено, що строк кредиту становить 30 днів. Таким чином, позивач не мав законних повноважень для нарахування відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку кредиту. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 висловила наступну позицію в аналогічних правовідносинах: « 78. Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 79. Підстав відступити від указаних вище правових висновків немає. 80. Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. Щодо нарахування процентів на підставі статті 1048 ЦК України. 81. Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). 82. Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. 83. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. 84. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. 85. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. 86. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. 87. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця». Тому відповідач позовні вимоги у визначеному позивачем розмірі вважає необґрунтованими. 
Представник відповідача стверджує, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн є обґрунтованими, співмірними та такими, що відповідають складності справи, обсягу наданих послуг і витраченому часу адвоката. Зокрема, адвокатом було здійснено комплекс процесуальних та аналітичних дій, необхідних для належного захисту інтересів сторони у справі про стягнення заборгованості, а саме: - проведено детальний аналіз позовної заяви та доданих до неї документів, що вимагало оцінки фактичних обставин справи та правових підстав заявлених вимог; - підготовлено та подано відзив на позовну заяву, в якому сформульовано правову позицію сторони, наведено заперечення проти позовних вимог; - підготовлено заперечення, що містять посилання на правові висновки Верховного Суду, у зв`язку з чим адвокатом було здійснено аналіз актуальної судової практики та її застосування до спірних правовідносин; - здійснюється підготовка до участі у судовому засіданні та забезпечується представництво інтересів клієнта у суді. Враховуючи наведене, обсяг виконаної адвокатом роботи, необхідність правового аналізу та дослідження судової практики, а також значення справи для сторони, витрати на правничу допомогу у сумі 5000 грн є розумними, співмірними та відповідають критеріям, визначеним процесуальним законодавством. Підтвердженням того, що вказані витрати понесені відповідачкою надано квитанцію від 22 березня 2026 року. Підсумовуючи вищевикладене вважає, що позов задоволенню не підлягає. 
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 17 лютого 2026 року відкрито провадження у справі, постановлено, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання о 09.00 год 10 березня 2026 року.
10 березня 2026 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про відкладення, тому судовий розгляд відкладено на 09.00 год 17 квітня 2026 року. 
Ухвалою суду від 16 березня 2026 року витребувано докази за клопотанням представника позивача, які надійшли в суд 10 квітня 2026 року. 
17 березня 2026 року представником позивача надано відповідь на відзив.
27 березня 2026 року представником відповідача подано заперечення. 
Встановлені судом обставини. Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом. Висновки суду.
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково з наступних підстав.
02 квітня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 2230497, відповідно до умов якого відповідачу надано грошові кошти у розмірі 5150 грн.
Згідно п. 2.1. кредитного договору, Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 , що емітована в АТ КТ «Приват Банк» на ім`я відповідача, реквізити якої надані ОСОБА_1 . Товариству з метою отримання кредиту. На підтвердження виконання Товариством зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором надано повідомлення від провайдера, що надає послуги ТОВ «Авентус Україна» з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків про успішно проведені кошти в системі на рахунок позичальника.
Відповідно до п.1.3. Договору сума кредиту (загальний розмір) складає: 5 150,00 гривень. Тип кредиту - кредит. Пунктом 1.4. встановлено, що строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком N?1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. 
Так, розділом 4 (пункти 4.3. та 4.4.) Договору передбачено, що пропозиція щодо продовження строку користування кредитом вчиняється здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Споживачем (п.4.3). Товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) Споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення Споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту ( з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та /або адресу електронної пошти , повідомлені Споживачем Товариству в Особистому кабінеті/ зазначені в Договорі (п.4.4.). 
Відповідно до п.1.5. Договору тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від фактичного виконання Споживачем умов Договору та становить: 1.5.1. Знижена процентна ставка 0,95 % в день від суми кредиту, застосовується у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору, якщо в цей строк Споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку. 1.5.2.Стандартна процента ставка 1,90 % в день від суми кредиту, застосовується : - у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору, якщо споживач виконав умови, зазначені в пп.1.5.1. Договору для застосування зниженої процентної ставки; - у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п.4.1-4.6 цього Договору; та - у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз. 2 ч. 1 статті 1048 Цивільного кодексу України. 1.6. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. 1.7.Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: 1.7.1. за зниженою ставкою 347,70% річних. 1.7.2. за стандартною ставкою 695,40% річних.
Судом встановлено згідно даних умов, що розрахунок відсотків за кредитом перевищує строк кредиту, який згідно з Договором становить 30 днів.
Згідно п.1.8. Договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за зниженою ставкою 6617,75 грн., за стандартною ставкою 8085,50 грн. 
Позивач не нараховує штрафних санкцій, передбачених ст.625 ЦК України, а розраховує заборгованість по сплаті процентів. 
Продовження позичальником користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування є обставиною, з якою умови договору пов`язують пролонгацію дії договору, що за своєю суттю є відкладальною обставиною згідно ст.212 ЦК України. 
Невиконання або неналежне виконання боржником договірних зобов`язань не може розглядатися як «відкладальна обставина» в розумінні частини першої статті 212 ЦК України, оскільки фактично призводить до інших умов договору (строку кредитування та процентної ставки), які визначені між сторонами згідно кредитного договору, зокрема, 30 днів та 1.90 % за один день користування кредитом. 
Виходячи з умов Договору, вартість відсотків у гривнях за кожен день користування кредитом, виходячи з розмірів стандартної процентної ставки 1,90 % в день становить 97 грн 85 коп. (5150х1.90/100=97.85). Таким чином загальна вартість користування кредитом, строк якого 30 днів становить 2935 грн 50 коп. (97.85*30+2935.5), що кореспондується з п.1.8 Договору, яким визначено, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає за стандартною ставкою 8085, 50 грн. 
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статі 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12). 
Відповідач не виконала належним чином умов кредитного договору. 
Таким чином, розмір відсотків за користування кредитом неналежного виконання умов Договору не може перевищувати 8150,50 грн, що відповідає ставці 1,90% за один день користування кредитом за умови неналежного виконання умов Договору, а строк нарахування таких відсотків не може перевищувати 30 днів. 
Заборгованість відповідача становить 1277,95 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту – 5150 грн; заборгованість за процентами – 8085,50 грн.
26 травня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит- Капітал», керуючись главою 47 ЦК України, уклали Договір відступлення прав вимоги №ККАУ-26052021. Згідно з даним Договором, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Авентус Україна», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №2230497 від 02 квітня 2020 року. ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» не вживали заходи забезпечення доказів або позову.  
В силу вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковий для виконання сторонами.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.
В силу вимог ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до вимог ч. 1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно з вимогами ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором. 
Положенням ст.610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Відповідно до вимог п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України). 
Вимогами ст. 514 Цивільного кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Частиною 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження №61- 8829сво21) зазначено, що: «Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (not individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the dominant influence of one of the party). 
Contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність. Сontra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Сontra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань (постанова Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі №613/1436/17). 
Позивач, нараховуючи заборгованість, виходив з іншого строку кредитування та процентної ставки, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін договору, в той час коли відповідач, як споживач банківських послуг, є слабшою стороною цих правовідносин. 
В цьому випадку право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статі 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12). 
Відповідно до вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. 
Частинами третьою, четвертою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів.
Висновки суду.
Згідно з вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, подані відповідачем спростування доводів позивача, тому суд доходить висновку, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит - капітал" заборгованості, що утворилась за Договором № 2230497 від 02.04.2020 року в сумі 1277,95 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту – 5150 грн; заборгованість за процентами – 8085,50 грн.
Розподіл судових витрат між сторонами.
Суд зазначає наступне: матеріалами справи підтверджується факт отримання сторонами послуг адвоката та понесення витрат в суді.
Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Пунктами 1,2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи в суді, суд враховує те, що справа про стягнення заборгованості за кредитним договором є малозначною справою, всі обставини по цій справі були встановленні в судовому порядку. 
Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою, такої ж позиції притримується Верховний суд в постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19. 
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в сумі 8000,00 грн у справі до суду надано копію договору про надання правничої допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та адвокатським об`єднанням «Апологет».
Що стосується суми заявлених витрат на професійну правничу допомогу, то відповідач вважає, що їх розмір є неспівмірним із складністю справи та заперечує щодо його стягнення.
При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Такий же правовий висновок зробила Велика Палата ВС у справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19.02.2020).
Відповідач понесла витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн, що підтверджує договором про надання правничої допомоги №12/26 від 25 лютого 2026 року та платіжною квитанцією receipt-608162195633.pdf номер посилання: 608162195633 від 22 березня 2026 року, що долучена до заперечень. 
Враховуючи вищевикладене, а також те, що сторони залучали для захисту порушених прав адвокатів та понесли витрати на правничу допомогу, тому понесені витрати на правничу допомогу в користь позивача слід стягнути в сумі 2000 грн. 
Відповідно до ч. 2 п.1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме сплачений судовий збір, слід стягнути з відповідача пропорційно задоволеним вимогам. 
Керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 76, 77, 81, 141, 263 265 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
задовольнити частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит - капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (реквізити: код ЄДРПОУ 35234236, НОМЕР_3 , банк отримувача - АТ «Креді Агріколь Банк», юридична адреса: - 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус, 4-й поверх) заборгованість за кредитним договором № 2230497 від 02 квітня 2020 року в розмірі 8085,50 грн (вісім тисяч вісімдесят п`ять гривень п`ятдесят копійок), судові витрати: сплачений судовий збір у сумі 1277,95 грн(одна тисяча двісті сімдесят сім гривень дев`яносто п`ять копійок) та витрати на професійну правничу допомогу - 2000.00 грн (дві тисячі гривень).
Рішення суду може бути оскаржене позивачем у загальному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Зборівський районний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя Зборівського 
районного суду В. Г. Чорна