ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/149/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Сороки Ю.Ю., 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дії щодо не внесення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб ОСОБА_1 , якій надано право на пільги оплати комунальних послуг.
Зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області включити ОСОБА_1 до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги 50% оплати комунальних послуг та проводити виплати починаючи з 29.09.2025 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ України (міліції) відповідно до Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-XII (далі – Закон №565-XII).
У період проходження служби в органах внутрішніх справ позивачу відповідно до статті 22 Закону №565-XII було надано пільгу щодо оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 50 відсотків їх вартості в межах норм, установлених законодавством.
У 2011 році позивача було звільнено зі служби в органах внутрішніх справ у запас за віком на підставі пункту «а» статті 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114 (далі – Положення №114), із призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII (далі – Закон №2262-XII). Згідно з розрахунком вислуги років стаж служби позивача становить 21 рік 8 місяців 6 днів, тобто перевищує 20 років.
Позивач звільнена зі служби за віком відповідно до пункту «а» статті 64 Положення №114 та на даний час проживає і зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому пунктом 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей та іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей та інших осіб. Отже, право позивача на отримання відповідних пільг є гарантованим державою та не може бути обмежене чи припинене у зв`язку з реформуванням органів внутрішніх справ.
29 вересня 2025 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – відповідач) із заявою про взяття на облік як отримувача 50-відсоткової пільги на оплату житлово-комунальних послуг та придбання палива в межах норм, установлених законодавством, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року №373 «Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі».
Листом від 10 жовтня 2025 року відповідач повідомив позивача про необхідність звернення із відповідною заявою до центру надання адміністративних послуг, який працює за екстериторіальним принципом, та подання необхідних документів для оформлення пільги.
14 жовтня 2025 року позивач повторно звернулася до відповідача із заявою про включення її до Реєстру осіб, які мають право на пільги з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 50 відсотків відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», додавши скановані копії необхідних документів. Проте листом від 13 листопада 2025 року відповідач фактично відмовив у включенні позивача до відповідного Реєстру, повторно скерувавши її до ЦНАП.
21 листопада 2025 року позивач подала заяву до ЦНАП Боратинської сільської територіальної громади та надала всі необхідні документи для внесення її до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги.
Крім того, 29 листопада 2025 року позивач звернулася до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради із заявою про надання копій архівних документів щодо призначення та отримання нею пільг на оплату житлово-комунальних послуг за місцем попереднього проживання як під час проходження служби, так і після звільнення на пенсію.
Листом від 02 грудня 2025 року Департамент соціальної політики Луцької міської ради повідомив, що зазначене звернення направлено за належністю до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, тобто до відповідача, якому були передані архівні документи щодо призначення позивачу пільг з оплати житлово-комунальних послуг.
Незважаючи на наявність у позивача встановленого законом права на відповідні пільги, подання всіх необхідних документів та наявність у відповідача інформації щодо раніше призначених пільг, відповідач не вжив передбачених законодавством заходів для внесення позивача до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, чим допустив протиправну бездіяльність та порушив гарантовані законом права позивача на соціальний захист.
Вважаючи такі дії (бездіяльність) відповідача протиправними та такими, що порушують її права й законні інтереси, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом з метою їх судового захисту.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач відзив на позов не подав.
Згідно із частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, керуючись вимогами частини шостої статті 162 КАС України, дійшов висновку про можливість розгляду даного спору за наявними у справі матеріалами.
Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ України (міліції) відповідно до Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-XII (далі – Закон №565-XII).
У період проходження служби в органах внутрішніх справ позивачу відповідно до статті 22 Закону №565-XII було надано пільгу щодо оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 50 відсотків їх вартості в межах норм, установлених законодавством.
У 2011 році позивача було звільнено зі служби в органах внутрішніх справ у запас за віком на підставі пункту «а» статті 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114 (далі – Положення №114), із призначенням пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII (далі – Закон №2262-XII). Згідно з розрахунком вислуги років стаж служби позивача становить 21 рік 8 місяців 6 днів, тобто перевищує 20 років.
Позивач звільнена зі служби за віком відповідно до пункту «а» статті 64 Положення №114 та на даний час проживає і зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому пунктом 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей та іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей та інших осіб. Отже, право позивача на отримання відповідних пільг є гарантованим державою та не може бути обмежене чи припинене у зв`язку з реформуванням органів внутрішніх справ.
29 вересня 2025 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – відповідач) із заявою про взяття на облік як отримувача 50-відсоткової пільги на оплату житлово-комунальних послуг та придбання палива в межах норм, установлених законодавством, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року №373 «Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі».
Листом від 10 жовтня 2025 року відповідач повідомив позивача про необхідність звернення із відповідною заявою до центру надання адміністративних послуг, який працює за екстериторіальним принципом, та подання необхідних документів для оформлення пільги.
14 жовтня 2025 року позивач повторно звернулася до відповідача із заявою про включення її до Реєстру осіб, які мають право на пільги з оплати житлово-комунальних послуг у розмірі 50 відсотків відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», додавши скановані копії необхідних документів. Проте листом від 13 листопада 2025 року відповідач фактично відмовив у включенні позивача до відповідного Реєстру, повторно скерувавши її до ЦНАП.
21 листопада 2025 року позивач подала заяву до ЦНАП Боратинської сільської територіальної громади та надала всі необхідні документи для внесення її до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги.
Крім того, 29 листопада 2025 року позивач звернулася до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради із заявою про надання копій архівних документів щодо призначення та отримання нею пільг на оплату житлово-комунальних послуг за місцем попереднього проживання як під час проходження служби, так і після звільнення на пенсію.
Листом від 02 грудня 2025 року Департамент соціальної політики Луцької міської ради повідомив, що зазначене звернення направлено за належністю до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, тобто до відповідача, якому були передані архівні документи щодо призначення позивачу пільг з оплати житлово-комунальних послуг.
Незважаючи на наявність у позивача встановленого законом права на відповідні пільги, подання всіх необхідних документів та наявність у відповідача інформації щодо раніше призначених пільг, відповідач не вжив передбачених законодавством заходів для внесення позивача до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, чим допустив протиправну бездіяльність та порушив гарантовані законом права позивача на соціальний захист.
Вважаючи такі дії (бездіяльність) відповідача протиправними та такими, що порушують її права й законні інтереси, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом з метою їх судового захисту.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Абзацами четвертим та шостим статті 22 Закону України «Про міліцію» було передбачено, що працівникам міліції надається 50-відсоткова знижка плати за користування житлом, комунальними послугами, а також за паливо в межах норм, установлених законодавством. За працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги, передбачені цим Законом.
Пунктом 5 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII передбачено, що Закон України «Про міліцію» та Постанова Верховної Ради Української РСР «Про порядок введення в дію Закону Української РСР "Про міліцію"» втратили чинність з дня введення в дію зазначеного Закону.
Разом з тим, відповідно до пункту 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей та іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей та інших осіб.
Крім того, статтею 102 Закону України «Про Національну поліцію» визначено гарантії соціального захисту поліцейських та членів їхніх сімей, а положення пункту 15 розділу XI цього Закону забезпечують збереження відповідних соціальних гарантій за колишніми працівниками міліції.
Таким чином, втрата чинності Законом України «Про міліцію» не може бути підставою для припинення чи позбавлення позивача права на пільги, передбачені статтею 22 зазначеного Закону, оскільки законодавцем прямо встановлено безперервність таких гарантій для колишніх працівників міліції.
Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються та не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року №117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» уповноважений орган зобов`язаний забезпечити ведення Реєстру та внесення до нього відомостей про осіб, які мають право на пільги, на підставі документів, поданих такими особами.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року №373 «Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі» визначено механізм надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг.
Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2022 року №1041 функції щодо призначення та виплати житлових субсидій та пільг на оплату житлово-комунальних послуг передано органам Пенсійного фонду України, які з 01 жовтня 2022 року є уповноваженими суб`єктами щодо реалізації відповідних повноважень.
Згідно зі статтями 2 та 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи законні інтереси.
Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У даній справі відповідач не довів правомірності невнесення позивача до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, та не надав належних і допустимих доказів відсутності у позивача права на отримання передбачених законом пільг.
Враховуючи викладене, виходячи з установлених обставин справи, наявних у матеріалах справи доказів та норм чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки право позивача на користування пільгами, передбаченими статтею 22 Закону України «Про міліцію», є таким, що зберігається, а бездіяльність відповідача щодо невнесення позивача до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, є протиправною.
Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 1 331,20 грн.
Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 262, 295 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не внесення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб ОСОБА_1 , якій надано право на пільги оплати комунальних послуг.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області включити ОСОБА_1 до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги 50% оплати комунальних послуг та проводити виплати починаючи з 29.09.2025 року.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи. 
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6, код ЄДРПОУ 13358826).

Суддя Ю.Ю. Сорока