Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків 
30 квітня 2026 р. № 520/3005/26 
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шляхова О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного бюро розслідувань (вул. Панаса Мирного, буд. 28, м. Київ, 01011, код ЄДРПОУ 41760289) про визнання бездіяльності протиправно та зобов`язання вчинити певні дії, -
У С Т А Н О В И В:
До Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державного бюро розслідувань, в якому просить суд:
- визнати протиправними бездіяльність Державного бюро розслідувань код ЄДРПОУ 41760289 (п.і. 01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, б. 28) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) грошового забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину щорічної відпустки за 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки (70 діб), як учаснику бойових дій, передбаченої законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (зі змінами та доповненнями);
- зобов`язати Державне бюро розслідувань код ЄДРПОУ 41760289 (п.і. 01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, б. 28) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) грошове забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину щорічної відпустки за 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки (70 діб), як учаснику бойових дій, передбаченої законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (зі змінами та доповненнями).
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації при звільненні за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки в загальній кількості 70 календарних днів.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.02.2026 відкрито спрощене провадження у вказаній адміністративній справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву, позивачу - відповідь на відзив.
Представником відповідача надано до суду відзив на позов, у якому останній зазначив, що відповідач у спірних правовідносинах діяв на підставі чинного законодавства, просив в задоволенні позовних вимог відмовити.
Щодо повторного клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 4 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Слід зауважити, що ухвалою суду від 09.03.2026 у даній справі надано оцінку питанню щодо строків звернення позивача до суду.
При цьому, відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що висновок суду був передчасним.
На переконання суду, позивачем строк звернення до суду не пропущено, а тому відсутні підстави для перегляду висновку суду.
Враховуючи вищевикладене, клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши викладені сторонами обставини справи та надані на їх підтвердження докази, суд прийшов до наступного.
Позивач, у період з 27 травня 2020 року по 31 жовтня 2025 року проходив публічну службу в Державному бюро розслідувань. 
Під час проходження служби позивачем впродовж 2021 – 2025 роках не використано 70 діб додаткової відпустки як учасника бойових дій (14 діб за 2021 рік, 14 діб за 2022 рік, 14 діб за 2023 рік, 14 діб за 2024 рік та 14 діб за 2025 рік), проте відповідачем протиправно не виплачена компенсація за невикористану частину щорічної відпустки.
Наведене стало підставою для звернення до суду з даним позовом. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі - Закон №3551-XII) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
За змістом п. 19 ч. 1 статті 6 Закону № 3551-XII учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Згідно зі статтею 12 Закону №3551-XII учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Закон України від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон №504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки працівників, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Частиною 1 статті 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Згідно зі статтею 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Таким чином, у випадку звільнення учасників бойових дій - їм виплачується компенсація за всі не використані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за не використані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону №504/96-ВР та статтею 12 Закону №3551-ХІІ.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 4 квітня 2018 року у справі №805/5111/15-а.
Норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі не використані дні додаткової відпустки.
Суд зауважує, що при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню положення саме Кодексу законів про працю України, Закону України «Про відпустки», Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 23 жовтня 2019 року в справі №826/8185/18.
До щорічних відпусток належать додаткові відпустки, передбачені законодавством, зокрема додаткова відпустка учасникам бойових дій із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік. В разі невикористання такої відпустки особою, яка має право на таку відпустку, їй повинна виплачуватися грошова компенсація (стаття 4 Закону України «Про відпустки»).
Згідно з Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (стаття 1).
Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.
Спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсації за не використані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період, зокрема в частині за 2022-2025 роки.
В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», припиняється.
Водночас, норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі не використані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.05.2020 у справі №360/4127/19, від 14.04.2021 у справі №620/1487/20 та від 31.05.2021 у справі №200/13837/19-а.
Таким чином, під час звільнення зі служби, із позивачем повинен бути повністю проведений розрахунок, в тому числі, нараховано грошову компенсацію за не використані дні додаткової відпустки, чого відповідачем здійснено не було.
Відповідно до наданої відповідачем довідки за період проходження служби в Головному оперативно-технічному управлінні Державного бюро розслідувань з 27 травня 2020 року до 31 жовтня 2025 року ОСОБА_1 надано наступні види відпусток:
- у 2020 році - 17 календарних днів оплачуваної щорічної відпустки з розрахунку повних фактично відпрацьованих місяців служби в році прийому на службу з 28.12.2020-15.01.2021. Невикористана частина оплачуваної щорічної відпустки за 2020 рік складає - 0 календарних днів;
- у 2021 році - 22 календарних дні оплачуваної щорічної відпустки: з 29.06 - 12.07.2021 (14 календарних днів) та з 06 - 14.01.2022 (8 календарних днів). Невикористана частина оплачуваної щорічної відпустки за 2021 рік складає 8 календарних днів (компенсовано при звільненні);
- у 2022 році - 12 календарних днів оплачуваної щорічної відпустки: з 21 - 22.07.2022 (2 календарних дні), з 12 - 16.12.2022 (5 календарних днів), з 22 - 26.03.2023 (5 календарних днів). Невикористана частина оплачуваної щорічної відпустки за 2022 рік складає 18 календарних днів (компенсовано при звільненні);
- у 2023 році - 20 календарних днів оплачуваної щорічної відпустки: з 25.08 - 03.09.2023 (10 календарних днів), з 28.12.2023 - 06.01.2024 (10 календарних днів). Невикористана частина оплачуваної щорічної відпустки за 2023 рік складає 12 календарних днів (компенсовано при звільненні). У 2024 та 2025 роках оплачувані щорічні відпустки використані повністю.
На виконання ухвали суду про витребування доказів, відповідачем надано заяву, в якій зазначено, що ОСОБА_1 додаткова відпустка, як учаснику бойових дій, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не надавалася у зв`язку з тим, що будь-які рапорти/ заяви від позивача про надання йому додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, до ДБР не надходили. 
Суд зазначає, що жодним нормативно-правовим актом не встановлено обов`язку особистого звернення учасника бойових дій з відповідною заявою про виплату йому грошової компенсації, оскільки грошова компенсація за не використані дні додаткової відпустки виплачується разом з компенсацією за не використані дні щорічної основної відпустки. Вирішальним при виплаті вказаної компенсації є не використання днів відпусток на час звільнення особи.
На підставі зазначеного, суд критично оцінює доводи відповідача про те, що позивач не звертався з відповідним рапортом щодо надання йому додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, чи грошової компенсації за неї.
Таким чином, під час звільнення зі служби, із позивачем повинен бути повністю проведений розрахунок, в тому числі, нараховано грошову компенсацію за не використані дні додаткової відпустки.
Однак, відповідач протиправно не виплатив позивачу таку компенсацію при звільненні.
За таких обставин суд доходить висновку про протиправність бездіяльності Державного бюро розслідувань щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину щорічної відпустки за 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки (70 діб), як учаснику бойових дій, передбаченої законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (зі змінами та доповненнями) та наявність та, як наслідок, для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину щорічної відпустки за 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки (70 діб), як учаснику бойових дій, передбаченої законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (зі змінами та доповненнями).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до приписів ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, - 
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного бюро розслідувань (вул. Панаса Мирного, буд. 28, м. Київ, 01011, код ЄДРПОУ 41760289) про визнання бездіяльності протиправно та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправними бездіяльність Державного бюро розслідувань код ЄДРПОУ 41760289 (п.і. 01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, б. 28) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) грошового забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину щорічної відпустки за 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки (70 діб), як учаснику бойових дій, передбаченої законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII (зі змінами та доповненнями).
Зобов`язати Державне бюро розслідувань код ЄДРПОУ 41760289 (п.і. 01011, м. Київ, вул. Панаса Мирного, б. 28) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) грошове забезпечення у вигляді компенсації за невикористану частину щорічної відпустки за 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки (70 діб), як учаснику бойових дій, передбаченої законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (зі змінами та доповненнями).
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Шляхова