П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/35405/25	
Перша інстанція: суддя Бжассо Н.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого: Градовського Ю.М.
суддів: Єщенка О.В.,
Казанчук Г.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2026р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А:
У жовтні 2025р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, у якому просив:
- визнати протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні ОСОБА_1 виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у зв`язку із зміною групи інвалідності (встановленням другої групи інвалідності), що настала внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в більшому розмірі у зв`язку із зміною групи інвалідності (встановленням другої групи інвалідності), що настала внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.03.2013р. йому було встановлено 3 групу інвалідності внаслідок травм, пов`язаних з виконанням з виконанням обов`язків військової служби та внаслідок чого було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 30 720грн..
21.11.2017р. позивачу було встановлено інвалідність 2 групи внаслідок тієї ж травми.
Позивач вказує, що він неодноразово звертався із заявою про виплату одноразової допомоги у збільшеному розмірі.
Однак, листом за №943/8485 від 23.04.2025р. ІНФОРМАЦІЯ_1 повідоми, що Комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги згідно із витягом з протоколу від 4.04.2025р. №22/в.
Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2026р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням чинних станом на 21.11.2017р. Положень законодавства, саме 21.11.2017р. є датою виникнення права на донарахування одноразової грошової допомоги.
Право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності), може бути реалізовано протягом трьох років з дня виникнення такого права.
Таким чином, звертаючись до відповідача у 2023 та 2024 році ОСОБА_1 пропущений трирічний строк, встановлений ч.8 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ.
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 18.03.2013р. встановлено третю групу інвалідності у зв`язку із травмою, отриманою під час виконання обов`язків військової служби (а.с.12).
Комісією з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, у зв`язку із встановленням позивачу 3 групи інвалідності призначено та виплачено ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у сумі 30 720грн..
21.11.2017р. під час повторного огляду органами МСЕК згідно із довідкою №887664 позивачу встановлено II групу інвалідності з 21.11.2017р. внаслідок травми, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с.13).
Рішенням (протокольно) Комісії Міноборони від 8.04.2021р. №54, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги на підставі довідки МСЕК серії 12ААА №887664 від 21.11.2017р., оскільки заявнику змінено групу інвалідності понад дворічний термін та заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини травми. Висновок ВЛК Південного регіону від 4.03.2013р. №49 не є документом, що свідчить про причини та обставини травми (а.с.21).
6.06.2023р. ОСОБА_1 звернувся із заявою та пакетом документів до ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо прийняття документів для призначення виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у зв`язку зі зміною групи інвалідності.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 за №943/13739 від 6.07.2023р. позивача повідомлено про те, що вказані документи 8.04.2021р. вже розглядалися відповідною Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою грошової допомоги. За результатами розгляду заяви прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, про що повідомлено листом від 11.05.2021р. №943/6091. Оскільки нових обставин в пакеті документів, які надійшли, не виявлено, відсутні підстави для подачі документів на розгляд Комісії.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 3.10.2023р. визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо повернення заяви ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності, що настала внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби від 6.06.2023р. без реалізації; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняти від ОСОБА_1 заяву щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи разом із пакетом долучених документів та передати її на розгляд уповноваженій Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум для подальшого розгляду та прийняття рішення.
23.10.2024р. позивач звернувся із заявою та пакетом документів до ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо прийняття документів для призначення виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у зв`язку зі зміною групи інвалідності (а.с.17-18).
Згідно із витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 4.04.2025р. №22/в, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку із зверненням понад трирічний термін та неподанням документу, що свідчить про причини та обставини травми (а.с.20).
Не погодившись із відмовою відповідача щодо виплати одноразової грошової допомоги у збільшеному розмірі, позивач звернувся із даним позовом до суду.
Перевіряючи правомірність оскаржуваних дій Міністерства оборони України, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх протиправність, судова колегія виходить з наступного.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 41 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом №2011-XII.
Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно із п.4 ч.2 ст.16 Закону №2011-XII (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до ч.9 ст.16-3 Закону №2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
- у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
- у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Частиною 8 ст.16-3 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що у разі встановлення інвалідності днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом №2011-XII, може бути реалізовано протягом трьох років з дня виникнення такого права.
Отже, законодавцем встановлено преклюзивний (присічний, присікальний або обмежений) (від лат. praeclusio - закривання або перешкода) трирічний строк на звернення до уповноваженого органу для осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, тобто строк, з яким пов`язане існування (виникнення або припинення) права і закінчення якого тягне за собою втрату такого права.
Встановлення обмеженого строку є однією з умов дисциплінування фізичних осіб як учасників публічно-правових відносин при реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги. У випадку пропуску такого строку виключними підставами для визнання судом поважними причин такого пропуску може бути лише наявність об`єктивно непереборних обставин, які пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Разом з тим, це не означає, що зі збігом цього строку особа безумовно втрачає соціальні гарантії, які надані їй Законом, зокрема можливість реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у виключних випадках із застосуванням судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову).
Застосування трирічного строку було предметом розгляду Верховного Суду. 
Зокрема, у постановах від 23.10.2018р. у справі №161/69/17 та від 12.03.2019р. у справі №760/18315/16-а Суд дійшов висновку, що строк може вважатись присічним за умови, якщо особа протягом цього строку має можливість у будь-який час звернутися за захистом своїх соціальних прав, а саме, права на отримання грошової виплати; не вважається завершеним строк за умови об`єктивної відсутності можливості особи безперешкодного звернення за захистом відповідного соціального права; таке обмеження буде порушенням права особи на соціальне забезпечення та проявом дискримінації.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду також сформулювала позицію щодо можливості поновлення преклюзивного строку, якщо його пропущено з причин, що є поважними і не залежали від волі та дій особи, зокрема, у постановах від 20.06.2018р. у справі №553/1642/15-ц, від 29.08.2018р. у справі №755/17365/15-ц та від 20.03.2019р. у справі №456/450/16-ц, де зазначила, що строкові обмеження для реалізації особою свого майнового права без можливості поновлення такого строку, якщо його пропущено з причин, що є поважними і не залежали від волі та дій такої особи, не є необхідним у правовій державі; таке обмеження буде непропорційним і неправомірним обмеженням прав особи та неправомірним втручанням у право на мирне володіння своїм майном та реалізації майнових прав.
Апеляційний суд вважає вказані висновку суду застосовними до спірних правовідносин та не знаходить підстав для відступу від цих правових висновків у справі, що розглядається.
Як вбачається із обставин справи, що первинно ОСОБА_1 було встановлено 3 групу інвалідності – 18.03.2013р., а 21.11.2017р. під час повторного огляду органами МСЕК позивачу встановлено 2 групу інвалідності.
Після повторного огляду та встановлення вищої групи інвалідності, позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги та згідно із Витягом з протоколу Комісії №54 від 8.04.2021р. йому було відмовлено у задоволені заяви.
Судова колегія вважає слушним посилання суду першої інстанції на той факт, що отримавши у 2021 році відмову у донарахуванні одноразової грошової допомоги, позивач не оскаржив таку відмову, не подав одразу повторно заяву та не надав доказів, які б підтверджували факт неможливості реалізації свого права на оскарження рішення чи подання повторної заяви у строк, встановлений Законом.
Лише 6.06.2023р. ОСОБА_1 звернувся із заявою та пакетом документів до ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо призначення виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у зв`язку зі зміною групи інвалідності.
При цьому, 23.10.2024р. позивач вчергове звернувся до відповідача із заявою про виплату спірної одноразової грошової допомоги та рішенням від 4.04.2025р. №22/в йому було відмовлено у її задоволенні.
Надаючи оцінку вказаним обставинам, судова колегія вважає, що право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності), може бути реалізовано протягом трьох років з дня виникнення такого права, у зв`язку із чим звертаючись до відповідача у 2023 та 2024 році ОСОБА_1 пропустив трирічний строк, встановлений ч.8 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ.
Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, зокрема, що в силу приписів ст.58 Конституції України, ч.8 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ, внесена Законом №5040-VI від 4.07.2012р., набрала чинності 1.01.2014р., а тому на спірні правовідносини не розповсюджується, оскільки первинно позивачу інвалідність було встановлено в 2013 році.
Надаючи оцінку вказаним доводам, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що дійсно, до 1.01.2014р. ст.16-3 Закону №2011-ХІІ була відсутня. 
Разом з тим, в редакції Закону №2011-ХІІ до 1.01.2014р. була також відсутню норма, яка б передбачала можливість звернення особи внаслідок становлення вищої групи інвалідності або більшого відсотка втрати працездатності, що давало право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Отже, лише після 1.01.2014р. Законом №2011-ХІІ була передбачена можливість звернення особи із заявою про отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі внаслідок становлення вищої групи інвалідності або більшого відсотка втрати працездатності, яка передбачала певну процедуру, в тому числі, дотримання особою, яка має право на таку допомогу, строків звернення із відповідною заявою, а тому відповідні доводи апелянта є безпідставними. 
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
У доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.
Отже, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 січня 2026р. залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: О.В. Єщенко 

Г.П. Казанчук