Справа № 635/11138/25 
Провадження № 2/635/1045/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Омельник М.М.,
при секретарі судового засідання Сліпченко К.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних,
встановив:
Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в якому просить стягнути три проценти річних в розмірі 5964,68 дол. США у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору № 014/1277/82/91809 від 04 вересня 2007 року та рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 березня 2016 року, справа 635/6621/15-ц та судові витрати. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04 вересня 2007 року між Акціонерним товариством «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС») та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 014/1277/82/91809, відповідно до якого Банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 11 220 дол. США. Однак ОСОБА_1 свої зобов`язання за Кредитним договором виконував не в повному обсязі, внаслідок чого у Боржника перед Акціонерним товариством «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» виникла заборгованість. 22 березня 2016 року Харківським районним судом Харківської області ухвалено рішення у цивільній справі № 635/6621/15-ц за позовом Акціонерного товариства «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за яким вирішено стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 014/1277/82/91809 від 04 вересня 2007 року, яка станом на 17.08.2015 становить 75450,01 доларів. 28 квітня 2023 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЦИКЛ ІНАНС» та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ОКСІ БАНК» укладено Договір відступлення права вимоги № 114/2-60-1 на підставі якого було відступлено право вимоги за Кредитним договором № 014/1277/82/91809 д 04 вересня 2007 року, який був укладений між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» та ОСОБА_1 . В свою чергу, АТ «ОКСІ БАНК» набуло право вимоги і підставі Договору відступлення права вимоги № 114/2-60 від 28 квітня 2023 року, укладеного між АТ «ОКСІ БАНК» та АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК». Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, оскільки такі прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення 3% річних виника за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання і до моменту його фактичного виконання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову.
Рух справи.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 березня 2026 року цивільну справу прийнято в провадження судді Омельник Марини Миколаївни та відкрити провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
02 квітня 2026 року представником відповідача ОСОБА_2 – адвокатом Панасенком П.П. надано відзив на позовну заяву. В обґрунтування зазначає, що ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» не надано до суду Виписку або інші первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» на підтвердження дійсного розміру заборгованості станом на час звернення з позовом до суду, на підставі Договорів відступлення права вимоги було відступлено ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» іншу суму заборгованості в загальному розмірі не 1641616,04 гривень, а 799651,06 грн., з яких сума заборгованості по основній сумі боргу - 6795,52 дол., а не 9069,50 доларів США, як було стягнуто судом за рішенням суду, а отже відсутні підстави для стягнення заборгованості за ст. 625 ЦПК України, нарахованої за рішенням суду, так як поданими позивачем документами спростовується, що позивач має право вимоги на всю суму заборгованості, стягнуту рішенням суду. Крім того, вказане рішення суду не було пред`явлено на примусове виконання, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив. В матеріалах справи відсутні докази наявності відкритого виконавчого провадження з виконання вказаного рішення суду. Також у відзиві посилається на відповідь Інформаційної довідки з Автоматизованої системи виконавчого провадження, згідно якої відсутні виконавчі провадження у відношенні ОСОБА_2 . У зв`язку зі спливом строку, наданого законом для пред`явлення виконавчого листа до виконання, немає і обов`язку відповідача у грошовому зобов`язанні, який би міг бути виконаний примусово, а отже, немає правової підстави для стягнення похідного зобов`язання, передбаченого ст. 625 КК України. Враховуючи викладене, прохає суд, відмовити у задоволенні позову та стягнути з ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 гривень.
13 квітня 2026 року представником позивача надано відповідь на відзив. У відповіді на відзив ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» не погоджується з наведеними доводами та наполягає на задоволенні позову, посилаючись на постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, а також на постанову Верховного Суду від 07.08.2023 у справі № 752/9858/21. 
22 квітня 2026 року представником відповідача ОСОБА_1 – адвокатом Лисенко А.О. надано відзив на позовну заяву. В обґрунтування зазначає, що ТОВ “Цикл Фінанс” є неналежним позивачем. 28.03.2024 на підставі договору про відступлення права вимоги ТОВ “Цикл Фінанс” набуло право грошової вимоги до відповідачів за кредитним договором № 014/1277/82/91809 від 04.09.2007. На час розгляду даної справи ТОВ “Цикл Фінанс” не зверталося до суду із заявою про заміну стягувача (позивача) та/або сторони виконавчого провадження. Як вбачається із позовної заяви, позивач просив суд стягнути з Відповідачів 3 % річних за період з 14.07.2017 до 01.03.2020. Разом з тим, згідно змісту договорів відступлення права вимоги №114/2-60 від 28.04.2023, укладеного між АТ «Райффайзен Банк» та АТ «Оксі Банк» та договору відступлення права вимоги №114/2-60-1 від 28.04.2023, укладеного між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Цикл Фінанс» та реєстрів прав боржників, вони не містять нарахованих первісним кредитором сум 3% річних та положень про придбання права вимоги щодо 3% річних за період з 14.07.2017 до 01.03.2020 та не містять положень щодо права на нарахування відповідальності за статтею 625 ЦК України, а саме 3% річних саме за період з 14.07.2017 до 01.03.2020. Тобто, до суми заборгованості, яка була відступлена ТОВ «Цикл Фінанс», 3% річних включені не були. Попередні кредитори вказані суми не нараховували. Позивач просить стягнути 3% річних з 14.07.2017 до 01.03.2020, проте за договором відступлення права вимоги ТОВ «Цикл фінанс» набуло право вимоги до відповідача лише з 28.04.2023. Таким чином, позивач внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання не поніс жодних витрат в період до 28.04.2023. Строк пред`явлення виконавчого документа про стягнення з відповідачів на користь первісного кредитора або позивача присудженої суми заборгованості за рішення по справі № 635/6621/15 - збіг 9 років тому. Ані первісний кредитор, ані позивач не звертались до суду в порядку ч.1 ст.433 ЦПК України із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Крм того, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, зокрема, первинних документів, на підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем, що є самостійною підставою для відмови у задоволені позову. Враховуючи викладене, прохає суд поновити строк на подання відзиву на позовну заяву та відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви за сукупністю вищенаведених обставин. 
30 квітня 2026 року представником позивача надано письмові пояснення по справі. ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» не погоджується з доводами викладеними у відзиві на позовну заяву. Та зазначає, що зобов`язання Боржника сплатити борг перед Кредитором виникає на підставі Кредитного договору, а рішення суду про стягнення боргу лише констатує факт наявності боргу і забезпечує примусове виконання зобов`язання, що виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення . ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» згідно договору про відступлення прав вимоги набуло права вимагати виконання зобов`язання за кредитним договором № 014/1277/82/91809 від 04 вересня 2007 року, то Товариство є Кредитором, і має право на стягнення 3% річних у зв`язку з невиконанням умов зазначеного кредитного договору. Право нарахування трьох відсотків річних виникло у первісного стягувача з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Первісний кредитор за весь період прострочення заборгованості за кредитним договором № 014/1277/82/91809 від 04 вересня 2007 року не звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості на підставі статті 625 ЦК України. Кредитор має право порушувати питання про стягнення з боржника коштів на підставі статті 625 ЦК України за період невиконання рішення, таке право кредитора виникає в силу Закону, а не договору. Оскільки право на стягнення 3% річних і інфляції встановлено не кредитним договором, а передбачено законодавством, а саме, ст. 625 ЦК України, тому дане право не обов`язково має бути встановлено договором відступлення прав вимоги. Право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення й обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
05 травня 2026 року представником відповідача ОСОБА_2 – адвокатом Панасенком П.П. надано додаткові пояснення, навів аналіз постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі № 754/511/23, наголошуючи на її обов`язковості для судів при вирішенні тотожних спорів.
06 травня 2026 року представником відповідача ОСОБА_1 – адвокатом Лисенко А.О. надано заперечення (на відповідь на відзив). Зазначив, що у запереченні зазначено, що 77,9 % від суми, на яку нараховуються 3 % річних, становить пеня за пунктом 10.1 Кредитного договору; нарахування 3 % річних на суму пені є подвійною відповідальністю, що суперечить компенсаційній природі статті 625 ЦКУ. Також зазначив, що рішенням 2016 року борг стягнуто у гривні (1 641 616,04 грн.), тоді як Позивач нараховує 3 % річних у доларах США, що суперечить принципу юридичної визначеності.
Участь у справі сторін та інших учасників справи.
Представник позивача – Жабченко Т.М. у судове засідання не з`явилась, надала заяву про проведення судового засідання, яке призначено на 08 червня 2026 року без участі представника ТОВ «Цикл Фінанс».
Відповідач ОСОБА_1 - в судове засідання не з`явився. 
Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Лисенко А.О. в судове засідання не з`явився, надав заяву про проведення судового засідання, яке призначено на 08 червня 2026 року без участі ОСОБА_1 та його представника. 
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в заяві також зазначив, що заперечує поти позову з підстав викладених у відзиві. 
Представник відповідача ОСОБА_3 – адвокат Панасенко П.П. в судове засідання не з`явився, матеріали справи містять відзив на позовну заяву, а також додаткові пояснення із зазначенням позиції щодо позовних вимог. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносин.
04 вересня 2007 року між Акціонерним товариством «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС») та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 014/1277/82/91809, відповідно до якого Банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 11 220 дол. США.
Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22 березня 2016 року у справі № 635/6621/15-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/1277/82/91809 від 04.09.2007 у розмірі 75 450,01 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на 17.08.2015 становить 1 641 616,04 гривень, а також судовий збір по 3 654,00 грн. з кожного.
Згідно Інформаційної довідки з Автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається, що відсутні виконавчі провадження у відношенні ОСОБА_2 .
28 квітня 2023 року на підставі Договору відступлення права вимоги № 114/2-60, укладеного між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та АТ «ОКСІ БАНК», право вимоги за кредитним договором № 014/1277/82/91809 було відступлено АТ «ОКСІ БАНК».
28 квітня 2023 року на підставі Договору відступлення права вимоги № 114/2-60-1, укладеного між АТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», право вимоги перейшло до ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС».
Відповідно до Реєстру боржників від 05 травня 2023 року до Договору відступлення права вимоги № 114/2-60 та Реєстру боржників від 05 травня 2023 року до Договору відступлення права вимоги № 114/2-60-1, доданих самим Позивачем до матеріалів справи, відступлена сума заборгованості за кредитним договором № 014/1277/82/91809 становить: сума заборгованості по основній сумі боргу — 6 795,52 дол. США; сума заборгованості по відсотках — 15 071,63 дол. США; загальна сума заборгованості — 21 867,19 дол. США (799 651,06 грн.).
Позивачем нарахувано 3 % річних на суму 75 450,01 доларів США, визначену рішенням суду від 22.03.2016, за період з 14 липня 2017 року по 01 березня 2020 року, що склало 5 964,68 доларів США.
Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.
Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі — ЦКУ) боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Разом з тим застосування статті 625 ЦКУ є можливим лише за наявності грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена у судовому (примусовому) порядку.
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18) сформулювала правову позицію щодо натуральних зобов`язань: натуральним є зобов`язання, вимога в якому хоча і існує, проте не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якого не є безпідставно набутим майном. Положення статті 625 ЦКУ щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат може бути застосовано лише до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена у судовому (примусовому) порядку. Аналогічні висновки послідовно підтримувалися Верховним Судом: постанова від 11 грудня 2019 року у справі № 390/880/16-ц, постанова від 18 березня 2020 року у справі № 442/398/15-ц, постанова від 02 вересня 2020 року у справі № 569/12918/16-ц.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі № 754/511/23 (провадження № 14-63цс25) остаточно вирішено питання щодо можливості застосування статті 625 ЦКУ у разі вичерпання можливості примусового стягнення. Зокрема, у пунктах 96-99 та 104-106 постанови Велика Палата зазначила, що стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу має встановлені законом строкові межі; після їх спливу можливість примусового стягнення вважається остаточно вичерпаною. У пункті 147 постанови Велика Палата прямо вказала: до грошового зобов`язання, можливість примусового стягнення якого за судовим рішенням остаточно втрачена, положення частини другої статті 625 ЦКУ не застосовуються. Велика Палата також підкреслила, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду, незалежно від того, чи перераховані всі попередні постанови, від яких відбувся відступ.
Відповідно до статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на момент набрання рішенням у справі № 635/6621/15-ц законної сили (квітень 2016 року), строк пред`явлення виконавчого документа до виконання становив один рік. Отже, граничним строком пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання є квітень 2017 року.
Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази видачі виконавчого листа за рішенням від 22.03.2016 у справі № 635/6621/15-ц. Виконавчий документ жодним кредитором до примусового виконання не пред`являвся. Виконавче провадження не відкривалося та є відсутнім на час розгляду цієї справи, що підтверджується Інформаційною довідкою з Автоматизованої системи виконавчого провадження. Жоден із кредиторів не звертався із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа або видачу його дубліката.
За таких обставин суд дійшов висновку, що можливість примусового стягнення заборгованості, стягнутої рішенням від 22.03.2016, є вичерпаною в повному обсязі з квітня 2017 року. Зобов`язання Відповідачів набуло ознак натурального зобов`язання (obligatio naturalis), вимога в якому не може бути захищена у судовому (примусовому) порядку. Відтак правова підстава для застосування статті 625 ЦКУ є відсутньою — жодна з умов, за якої 3 % річних можуть бути нараховані, не реалізується, оскільки саме грошове зобов`язання більше не підлягає примусовому захисту.
Щодо доводів позивача про те, що пропуск строку пред`явлення виконавчого листа не має правового значення для нарахування 3 % річних, суд відхиляє, оскільки вони ґрунтуються на правових висновках, що передували постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2026 року у справі № 754/511/23 і були нею змінені. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати норми права з урахуванням висновків щодо їх застосування, викладених у постановах Верховного Суду. Посилання Позивача на окрему думку трьох суддів Великої Палати до зазначеної постанови не є обов`язковим для суду: окрема думка відображає незгоду суддів-меншості з висновками більшості та не змінює і не скасовує правового висновку, сформульованого у постанові, яка є єдиним обов`язковим джерелом правового висновку.
Крім того, вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуло право вимоги до відповідачів за кредитним договором лише 28 квітня 2023 року. Позивач прохає стягнути 3 % річних за період з 14 липня 2017 року по 01 березня 2020 року — тобто за період, що передував набуттю Позивачем права вимоги більш ніж на три роки.
Відповідно до статті 514 ЦКУ до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто новий кредитор не може набути більше прав, ніж мав первісний кредитор на момент передачі, а обсяг переданого права визначається виключно тим, що зафіксовано в договорі відступлення та реєстрах боржників. Зі змісту реєстрів боржників від 05.05.2023 до обох договорів відступлення, поданих самим Позивачем, не вбачається, що суми 3 % річних за попередній кредиторами період були нараховані та включені до складу відступленого права вимоги. ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та АТ «ОКСІ БАНК» за зазначений період з будь-якою вимогою про стягнення 3 % річних до суду не зверталися, що означає: відповідні претензії первісними кредиторами реалізовані не були і до складу відступленого права не ввійшли.
Оскільки нарахування відсотків за статтею 625 ЦКУ має компенсаційний характер та відшкодовує матеріальні втрати саме того кредитора, який їх зазнав (Велика Палата Верховного Суду, постанова від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, п. 8.22), суд констатує: за заявлений позивачем період матеріальних втрат зазнавали первісні кредитори, а не ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», яке на той час не мав правовідносин з відповідачами. Стягнення з відповідачів на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» 3 % річних за такий період суперечить як компенсаційній природі статті 625 ЦКУ, так і обсягу права, що перейшло за договором відступлення.
Також, судом встановлено, що ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» із заявою про заміну стягувача у справі № 635/6621/15-ц в порядку статті 442 ЦПК України до суду не зверталося. Виконавче провадження за рішенням від 22.03.2016 відсутнє.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-220цс21) розмежувала сферу застосування статті 55 та статті 442 ЦПК України: процесуальне правонаступництво у стадії виконання відбувається виключно в порядку статті 442 ЦПК України (заміна сторони виконавчого провадження), а не в порядку статті 55 ЦПК України (загальне процесуальне правонаступництво у справі). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03.11.2020 у справі № 916/617/17, від 23.02.2022 у справі № 242/2770/18, від 28.02.2024 у справі № 2-85/11.
Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження заінтересована особа має право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником; при цьому така заміна здійснюється виключно у відкритому виконавчому провадженні. За відсутності відкритого виконавчого провадження та відсутності ухвали суду про заміну стягувача ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» не набуло процесуального статусу стягувача за рішенням від 22.03.2016.
Також, позивач нараховує 3 % річних виходячи із суми 75 450,01 доларів США, визначеної рішенням суду від 22.03.2016, тоді як за реєстрами боржників від 05.05.2023 до ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» перейшло право вимоги в загальному розмірі 21 867,19 дол. США (799 651,06 грн.), з яких: сума заборгованості по основній сумі боргу — 6 795,52 дол. США; сума заборгованості по відсотках — 15 071,63 дол. США. Відповідно до статті 514 ЦКУ новий кредитор не може мати ширших прав, ніж те, що передано за договором відступлення.
Суд також звертає увагу на внутрішню суперечність у розрахунках позивача: сума відступленої заборгованості по відсотках за реєстром (15 071,63 дол. США) перевищує суму відсотків за кредитом, стягнуту рішенням 2016 року (7 613,25 дол. США), що свідчить про нарахування банком додаткових відсотків після постановлення судового рішення та їх включення до складу відступленої суми. Такі нарахування не охоплювались предметом рішення від 22.03.2016 і не можуть бути базою для похідних вимог на підставі статті 625 ЦКУ.
Позивачем не надано належних первинних бухгалтерських документів, оформлених відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які б підтверджували дійсний розмір заборгованості на дату відступлення та на дату звернення з позовом. З огляду на це розрахунок позивача суд оцінює критично, як такий, що не підтверджений належними та допустимими доказами.
Також, судом встановлено, що стягнута рішенням від 22.03.2016 сума у розмірі 75 450,01 доларів США складається, зокрема, з пені у розмірі 58 767,26 доларів США (77,9 % від загальної суми), нарахованої на підставі пункту 10.1 Кредитного договору. Позивач нараховує 3 % річних на всю стягнуту суму без виключення пені.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.22), три відсотки річних та інфляційні втрати за статтею 625 ЦКУ є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. Компенсації підлягає знецінення лише реально переданих боржнику грошових коштів — тих сум, що дійсно перебували у розпорядженні боржника та могли знецінюватися.
Пеня є самостійним видом цивільно-правової відповідальності — санкцією за неналежне виконання зобов`язання; вона не є коштами, переданими кредитором боржнику, не знецінюється внаслідок інфляції і не пов`язана з фактом надання кредитних ресурсів. Застосування компенсаційного заходу, передбаченого статтею 625 ЦКУ, на санкційний захід (пеню) є фактичним подвійним притягненням боржника до відповідальності за одне й те саме порушення: за несвоєчасне виконання зобов`язання боржник вже поніс відповідальність у вигляді пені за пунктом 10.1 Кредитного договору, і додаткове нарахування 3 % річних на цю ж суму суперечить частині першій статті 61 Конституції України, яка унеможливлює подвійне притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, та засадничим принципам цивільного права. Відтак навіть за відсутності інших підстав база для нарахування 3 % річних у розмірі, заявленому Позивачем, є юридично хибною.
Крім того, рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22 березня 2016 року у справі № 635/6621/15-ц з відповідачів стягнуто заборгованість, яка «становить 75 450,01 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 17.08.2015 становить 1 641 616,04 гривень». Визначивши суму боргу через гривневий еквівалент, первісний кредитор реалізував свій вибір способу захисту порушеного права у національній валюті.
Позивач нараховує 3 % річних виходячи з суми 75 450,01 доларів США, що фактично означає перерахунок стягнутого гривневого боргу за поточним курсом долара, збільшуючи зобов`язання відповідачів порівняно з тим, що було визначено рішенням суду. Такий підхід суперечить принципу юридичної визначеності та є порушенням меж права вимоги, що перейшло до Позивача за договором відступлення. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 754/2449/22 та від 30 квітня 2025 року у справі № 296/7805/21.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» про стягнення трьох відсотків річних на підставі статті 625 ЦКУ. 
Щодо судових витрат.
Питання про стягнення суми судового збору суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України, суд залишає за рахунок позивача.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 цього Кодексу, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 15000,00 гривень, відповідачем ОСОБА_2 надано: ордер на надання правничої допомоги, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 4787/10, договір про надання правничої допомоги від 18 березня 2026 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 3 на суму 15000,00 гривень та додаткову угоду № 2 (додаток до Договору про надання правничої допомоги від 18 березня 2026 року.
Враховуючи категорію та складність справи, обсяг наданих послуг, суд вважає заявлений розмір витрат співмірним та обґрунтованим.
Витрати ОСОБА_2 на правничу допомогу у розмірі 15?000,00 грн. підлягають стягненню з ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС». 
Керуючись ст. 625 ЦКУ, ст. ст. 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263–265, 268 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних — відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості, що не проголошуються:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» код ЄДРПОУ: 43453613, місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8;
відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 ;
представник відповідача: ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ;
відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 ,
представник відповідача: Панасенко Павло Петрович, місцезнаходження: АДРЕСА_4 .

Суддя М.М. Омельник