УХВАЛА

01 липня 2026 року 
м. Київ
cправа № 904/3385/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Міщенка І. С. - головуючого, Берднік І. С., Зуєва В. А., 
розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.03.2026 і рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.10.2025 у справі
за позовом керівника Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: (1) Дніпропетровської обласної державної адміністрації - обласної військової адміністрації, (2) Покровської селищної ради
до Відкритого акціонерного товариства "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат"
про припинення права постійного користування земельними ділянками та їх повернення, 
ВСТАНОВИВ: 
Узагальнений зміст і обґрунтування позовних вимог
1. В червні 2025 року керівник Синельниківської окружної прокуратури Дніпропетровської області (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації - обласної військової адміністрації (далі - Позивач-1, Дніпропетровська ОДА) та Покровської селищної ради (далі - Позивач-2, Селищна рада) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Просянський гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - Відповідач, ВАТ "Просянський ГЗК"), в якому просив:
- припинити Відповідачеві право постійного користування земельними ділянками, а саме: площею 114,3082 га з кадастровим номером 1224287800:01:001:0824; площею 3,6918 га з кадастровим номером 1224287800:01:001:0823; площею 23,4 га з кадастровим номером 1224255100:03:001:0056; площею 48,4 га з кадастровим номером 1224255100:03:001:0057, розташованими на території Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області (номери записів про інше речове право 38297916, 38388388, 39148008, 39148850); 
- зобов`язати Відповідача повернути Селищній раді вказані земельні ділянки (реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна 2174293712101, 2179056612242, 2219645812000, 2219683712242).
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, Прокурор стверджував про те, що означені земельні ділянки наразі на праві власності зареєстровані за державою в особі Позивача-1, а право постійного користування ними зареєстровано за ВАТ "Просянський ГЗК". В той же час, у період з 2022 по 2025 роки Відповідач не декларував та не сплачував земельний податок або інші платежі за користування державними земельними ділянками, а за результатами обстеження цих ділянок встановлено, що вони ВАТ "Просянський ГЗК" для цілей надрокористування взагалі не використовуються. 
3. Виходячи з наведеного, Прокурор наполягав, що Відповідач не використовує спірні земельні ділянки за цільовим призначенням, жодної діяльності на них не здійснював та не здійснює. При цьому, перебування земельних ділянок у постійному користуванні ВАТ "Просянський ГЗК", яке за час користування ними не сплачувало земельний податок, позбавляє Селищну раду права на отримання до місцевого бюджету плати за їх використання, а також перешкоджає їх отриманню у комунальну власність відповідно до вимог законодавства, що в свою чергу є підставою для припинення права постійного користування вказаного підприємства на спірні земельні ділянки та їх повернення в примусовому порядку.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
4. Розглядаючи заявлений позов, господарський суд першої інстанції встановив, а господарський суд апеляційної інстанції перевірив, що на території Селищної ради розташовані земельні ділянки загальною площею 189,8 га, а саме площею 114,3082 га з кадастровим номером 1224287800:01:001:0824, площею 3,6918 га з кадастровим номером 1224287800:01:001:0823, площею 23,4 га з кадастровим номером 1224255100:03:001:0056, площею 48,4 га з кадастровим номером 1224255100:03:001:0057; категорія земель - землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики оборони та іншого призначення; цільове призначення - 11.01 "Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користуванням надрами". Згідно з даними Державного земельного кадастру обмеження щодо використання вищезазначених земельних ділянок відсутні.
5. 29.10.2000 ВАТ "Просянський ГЗК" на підставі рішення 7 сесії XXIII скликання Орлівської сільської ради № 44 від 22.10.1999 видано державний акт серії II-ДП № 004529 на право постійного користування землею площею 128,000 га.
6. Шляхом поділу із вказаної земельної ділянки утворено наступні земельні ділянки - площею 3,6918 га з кадастровим номером 1224287800:01:001:0823, площею 114,3082 га з кадастровим номером 1224287800:01:001:0824.
7. Поряд з цим, 28.11.2000 ВАТ "Просянський ГЗК" на підставі рішення 12 сесії XXIII скликання Селищної ради від 06.04.1990 видано державний акт серії II-ДП № 004530 на право постійного користування землею площею 88,70 га.
8. Шляхом поділу із вказаної земельної ділянки утворено наступні земельні ділянки - площею 48,4 га з кадастровим номером 1224255100:03:001:0057, площею 23,4 га з кадастровим номером 1224255100:03:001:0056.
9. Земельні ділянки площею 114,3082 га з кадастровим номером 1224287800:01:001:0824, площею 3,6918 га з кадастровим номером 1224287800:01:001:0823, площею 23,4 га з кадастровим номером 1224255100:03:001:0056, площею 48,4 га з кадастровим номером 1224255100:03:001:0057 сформовані на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та зареєстровані в Державному земельному кадастрі 21.10.2019.
10. Згідно з даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 03.09.2020 в реєстрі зареєстровано право власності на вказані земельні ділянки за Дніпропетровською ОДА, а право постійного користування за ВАТ "Просянський ГЗК". 
11. Виконавчий комітет Покровської селищної ради листом № 839/0/2-25 від 04.04.2025 за результатами розгляду листа № 65/1-276ВИХ-25 від 24.03.2025 повідомив прокуратуру про те, що рішень стосовно віднесення Відповідача до підприємств, які звільняються від сплати земельного податку Селищна рада не приймала.
12. Водночас земельний податок або інші платежі за користування зазначеними земельними ділянками до бюджету Селищної ради від ВАТ "Просянський ГЗК" за період 2022 - 2025 роки не надходили.
13. Зі свого боку Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області листами № 37392/5/04-36-04-02-11 від 12.08.2024, № 25713/5/04-36-04-05-11 від 29.05.2025 за результатами розгляду листів № 65/1-2105ВИХ-24 від 15.07.2024 та № 65/1-1537ВИХ-25 від 12.05.2025 також повідомило прокуратуру про те, що впродовж 2022-2025 років податкові декларації з плати за землю за означені земельні ділянки ВАТ "Просянський ГЗК" не надавались, земельний податок не сплачувався.
Відповідно до даних інформаційно-комунікаційних систем контролюючого органу станом на 01.05.2025 за Відповідачем по Покровській ОТГ облікована заборгованість із земельного податку з юридичних осіб у сумі 1 844 268,61 грн, у тому числі 210 933, 21 грн залишок несплаченої пені.
За неподання податкових декларацій з плати за землю на 2022-2025 роки до ВАТ "Просянський ГЗК" у відповідності до вимог ст. 120 Податкового кодексу України застосовано штрафні санкції.
По ВАТ "Просянський ГЗК" вживається комплекс заходів щодо погашення податкового боргу, передбачений чинним законодавством України, а саме: відповідно до статті 95 Податкового кодексу України за позовами контролюючого органу винесено 8 рішень щодо стягнення з банківських рахунків боржника коштів за податковим боргом на загальну суму 6,041,5 тис. грн. Згідно з рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.08.2021 у справі № 160/11295/20 частково задоволено позов ГУ ДПС у Дніпропетровській області до ВАТ "Просянський ГЗК" та стягнуто з рахунків останнього у банках, обслуговуючих такого платника податків, на користь Державного бюджету кошти в рахунок погашення податкового боргу в сумі 3 496 194, 30 грн.
14. Департамент екології та природних ресурсів Дніпропетровської ОДА листом № 2-4109/0/261-24 від 05.11.2024 за результатами розгляду листа № 65/1-1280ВИХ-24 від 02.10.2024 надав інформацію про те, що за даними системи електронного документообігу "ДОК ПРОФ", згідно з переліком вхідної кореспонденції із земельних питань, починаючи з 2007 року звернень від ВАТ "Просянський ГЗК" щодо припинення права постійного користування земельними ділянками не ідентифіковано.
15. Департамент економічного розвитку Дніпропетровської ОДА листом від 03.06.2025 за вих. № 2405/0/31-25 за результатами розгляду листа № 65/1- 1517ВИХ-25 від 09.05.2025 також повідомив, що за інформацією управління діловодства і контролю апарату облдержадміністрації, згідно даних СЕДО "ДОК ПРОФ", починаючи з 2018 року станом на 02.06.2025 вхідної кореспонденції (листів, звернень, заяв тощо) від ВАТ "Просянський ГЗК" - не ідентифіковано.
16. Відповідно до інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у Відповідача відсутнє інше (крім вищевказаних земельних ділянок, які перебувають в постійному користуванні) нерухоме майно на праві власності або користування.
17. 21.04.2025 за результатом обстеження спірних земельних ділянок Селищна рада встановила, що ці ділянки ВАТ "Просянський ГЗК" для робіт, пов`язаних з користування надрами не використовуються. 
18. Виходячи з наведених обставин та наводячи відповідні аргументи, Прокурор і звернувся до місцевого господарського суду з позовом у цій справі про припинення права постійного користування Відповідача на спірні земельні ділянки та їх повернення в примусовому порядку.
Узагальнений зміст і обґрунтування рішень судів попередніх інстанцій
19. Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 06.10.2025 відмовив у задоволенні позову. Центральний апеляційний господарський суд своєю постановою від 25.03.2026 рішення господарського суду першої інстанції залишив без змін. 
20. Відмовляючи у задоволення позову у цій справі, суди попередніх інстанцій вказали, що підставою заявлених вимог Прокурор визначив систематичну несплату Відповідачем земельного податку за користування чотирма земельними ділянками, що охоплюється дією пунктом "д" статті 141 Земельного кодексу України (далі - ЗК України). Проте, системний аналіз статей 141, 143 та 144 ЗК України свідчить про те, що припинення права користування земельною ділянкою у зв`язку з систематичною несплатою земельного податку проводиться у загальному порядку, тобто за рішенням компетентного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування, а не в судовому порядку. Перелік підстав для примусового припинення прав на земельну ділянку в судовому порядку, визначений статтею 143 ЗК України, є вичерпним і не включає систематичну несплату земельного податку. 
21. Поряд з цим, спростовуючи відповідні доводи Прокурора, суди також зауважили, що невикористання земельної ділянки не є самостійною підставою для припинення права користування нею згідно зі статтею 141 ЗК України. Поняття "невикористання" та "використання не за цільовим призначенням" є різними за правовою природою, і лише останнє передбачає позбавлення права користування.
Касаційна скарга та її узагальнені доводи
22. Не погодившись із судовими рішеннями, перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури (далі також Прокурор) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
23. Підставою касаційного оскарження ухвалених у цій справі судами попередніх інстанцій рішення та постанови Прокурор визначив підставу, передбачену у пункті 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), стверджуючи про неправильне застосування судами приписів статті 141 ЗК України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру" за відсутності висновку Верховного Суду щодо правильного застосовування наведених норм права у подібних правовідносинах, а саме щодо повноважень органів прокуратури на звернення до суду в інтересах держави в особі власників земельних ділянок з позовами про припинення права постійного користування земельними ділянками у зв`язку із систематичною несплатою земельного податку. 
Узагальнені доводи інших учасників справи
24. ВАТ "Просянський ГЗК" надіслало відзив на касаційну скаргу, в якому з доводами скаржника не погоджується. Стверджує, що рішення і постанова судів попередніх інстанцій є законними та обґрунтованими, відповідають правовим позиціям Верховного Суду у подібних правовідносинах, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає. З цих підстав просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, оскаржені судові рішення залишити без змін.
Касаційне провадження
25. Верховний Суд ухвалою від 18.05.2026 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Прокурора на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.03.2026 і рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.10.2025 у цій справі з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктома 3 частини другої статті 287 ГПК України.
26. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора ОГП (Пономаренко А. Є.), перевіривши наявність зазначеної у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження судових рішень, дослідивши наведені у скарзі та відзиві на неї доводи, Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження у даній справі з огляду на таке.
27. Відповідно до приписів пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
28. Суд касаційної інстанції вже неодноразово висновував, що при касаційному оскарженні судових рішень із згаданої підстави необхідним є з`ясування відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, та наявність/відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
29. Положення пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України спрямовані на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин, та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.
30. При цьому, у разі подання касаційної скарги на підставі вказаної норми, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
31. Здійснюючи касаційне провадження у цій справі, колегія суддів з`ясувала, що Верховний Суд у постанові від 17.04.2018 у справі № 924/689/17 (за позовом Хмельницької міської ради до Публічного акціонерного товариства "Хмельницький цукровий завод" про припинення права постійного користування земельними ділянками з підстав систематичної несплати земельного податку) зазначив таке: 
"…Відповідно до пункту "д" статті 141 ЗК, на яку послалася Хмельницька міська рада в обґрунтування позовних вимог, однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.
В свою чергу, стаття 143 ЗК визначає випадки примусового припинення прав на земельну ділянку, яке здійснюється у судовому порядку: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки; д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.
З положень статті 143 ЗК вбачається, що перелік підстав примусового припинення прав на земельну ділянку в судовому порядку є вичерпним, а систематична несплата земельного податку не включена до цього переліку.
Суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що позбавлення суб`єкта права постійного землекористування земельної ділянки після державної реєстрації цього права поза межами підстав, визначених статтею 143 ЗК, є порушенням права останнього на користування земельною ділянкою.
Адже, положеннями статті 144 ЗК визначено порядок припинення права користування земельними ділянками, які використовуються з порушенням земельного законодавства, який передбачає чотири стадії процедури припинення права користування земельними ділянками, а саме: виявлення порушення, виконання вказівок по усуненню виявлених порушень, звернення до відповідного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування з клопотанням про припинення права користування земельною ділянкою, за результатами розгляду якого приймається рішення про припинення суб`єктивного права користування земельною ділянкою; оскарження землекористувачем рішення органів виконавчої влади або місцевого самоврядування про припинення права користування земельною ділянкою в судовому порядку.
З урахуванням системного аналізу змісту статей 141, 143, 144 ЗК, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що за наявності підстав, передбачених пунктом "д" статті 141 ЗК, припинення права користування земельною ділянкою проводиться у загальному порядку - за рішенням компетентного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування".
32. З викладеного слідує, що у постанові від 17.04.2018 у справі № 924/689/17 Верховний Суд сформулював правовий висновок щодо правильного застосування, зокрема, статті 141 ЗК України у подібних правовідносинах, а саме при зверненні власників земельних ділянок до постійних землекористувачів з позовами про припинення права постійного користування з підстав систематичної несплати земельного податку і такий висновок полягає у тому, що за наявності підстав, передбачених пунктом "д" статті 141 ЗК України, припинення права користування земельною ділянкою проводиться у загальному порядку - за рішенням компетентного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування.
33. В подальшому, враховуючи наведений висновок, Верховний Суд у постанові від 01.10.2025 у справі № 27/55 (914/319/24) (за позовом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області до Спільного українсько-німецького підприємства "Тристалко" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про припинення права користування земельною ділянкою (в межах справи про банкрутство) з підстав систематичної несплати земельного податку) зауважив, що:
"…стаття 143 Земельного кодексу України визначає випадки примусового припинення прав на земельну ділянку, яке здійснюється у судовому порядку. З положень статті 143 Земельного кодексу України вбачається, що перелік підстав примусового припинення прав на земельну ділянку в судовому порядку є вичерпним, а систематична несплата земельного податку не включена до цього переліку…
… Вказані положення Земельного кодексу України свідчать про те, що суд апеляційної інстанції обґрунтовано вказав, що господарський суд не наділений повноваженнями припиняти право постійного користування земельною ділянкою з підстави, передбаченої пунктом "д" частини 1 статті 141 Земельного кодексу України - систематична несплата земельного податку, оскільки за наявності підстав, передбачених пунктом "д" статті 141 цього Кодексу, припинення права користування земельною ділянкою проводиться у загальному порядку - за рішенням компетентного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування".
34. Таким чином, у відповідних постановах у справах № 924/689/17 і № 27/55 (914/319/24), в яких спори виникли у подібних цій справі правовідносинах, Верховний Суд вже надав правові висновки щодо питання застосовування правових норм, які Прокурор знову поставив у касаційній скарзі, в той час як зі змісту оскаржених у цій справі судових рішень вбачається, що постанова Центрального апеляційного господарського суду від 25.03.2026 і рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.10.2025 згаданим висновкам суду касаційної інстанції цілком відповідають, а скаржник такі обставини свідомо ігнорує.
35. При цьому, та обставина, що позов у цій справі подав Прокурор в інтересах держави в особі відповідних органів, релевантності означених правових висновків не спростовує та суті спірних правовідносин не змінює, адже прокурор не є альтернативним суб`єктом звернення до суду, а виконує в господарському процесі субсидіарну роль. Тому застосування у спірних правовідносинах статті 23 Закону України "Про прокуратуру" не впливає на процедуру припинення права постійного користування, визначену у статтях 141, 143, 144 ЗК України та правову позицію Верховного Суду щодо правильного застосування означених норм при проходженні цієї процедури. За цим необхідність у формуванні нового (іншого) висновку Верховного Суду за фактичних обставин цієї справи відсутня. 
36. Пунктом 4 частини першої статті 296 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.
37. Таким чином, оскільки після відкриття касаційного провадження у цій справі виявилося, що Верховний Суд вже викладав висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення місцевого господарського суду відповідно до таких висновків, згідно з наведеним пунктом 4 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Прокурора на оскаржені судові рішення у даній справі. 
38. Водночас інші доводи скаржника, зокрема щодо "належності" визначених позивачів, ефективності способу захисту, доступу до правосуддя, нерелевантності врахованих судами правових висновків і тп, передбаченими у ГПК України підставами касаційного оскарження взагалі не обґрунтовані, а тому судом касаційної інстанції не розглядаються. 
За таких обставин, керуючись статтями 234, 235, 296, 314 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 25.03.2026 і рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.10.2025 у справі № 904/3385/25.
Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення й оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І. С.

Судді Берднік І. С.

Зуєв В. А.